УХВАЛА

29 січня 2021 року   
Київ
справа №826/8058/17
адміністративне провадження №К/9901/1760/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі №826/8058/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,
ВСТАНОВИВ:
16.01.2021 до суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС), направлена до суду поштою 14.01.2021. 
При вирішенні питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Системний аналіз частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 4 частини другої статті 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник посилається на неправильне застосування судами пункту 77.4 статті 77 Податкового кодексу України (далі - ПК України) при відсутності висновку щодо правильного його застосування.
Зазначені доводи касаційної скарги обґрунтовані тим, що за змістом пункту 77.4 статті 77 ПК України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається також у випадку своєчасного надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Так, повідомлення про проведення документальної планової перевірки від 13.03.2017 вих. №17518Х/26-15-13-06-24 та копію Наказу про проведення планової виїзної перевірки №1805 від 10.03.2017 надіслано поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернулось до ГУ ДФС 15.04.2017 за закінченням встановленого строку зберігання.
Одночасно, перевіряючими, з метою ознайомлення з направленнями на проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 , 27.03.2017 було здійснено вихід за податковою адресою платника: АДРЕСА_1 , та складено відповідний акт від 27.03.2017 про неможливість ознайомити з направленнями на перевірку у зв`язку із відсутністю ФОП ОСОБА_1 за його місцезнаходженням.
У зв`язку з чим скаржник вважає, що документальна планова виїзна перевірка розпочалась у терміни, визначені у направленнях, оскільки копію Наказу про проведення планової виїзної перевірки № 1805 від 10.03.2017 та повідомлення про проведення документальної планової перевірки від 13.03.2017 вих. № 1751 /Х/26-15-13-06-24 надіслано за податковою адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення перевірки, як це передбачено пунктом 77.4 статті 77 ПК України.
Перевіряючи зазначені доводи у взаємозв`язку із висновками судів попередніх інстанцій, колегією суддів встановлено, що задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій виходили з трьох самостійних висновків в частині порушення відповідачем порядку проведення перевірки, зокрема:
1) відповідачем не надано доказів дотримання вимог пункту 77.1 статті 77 ПК України в частині своєчасного включення позивача до плану-графіка проведення планових документальних перевірок на поточний 2017 рік;
2) сам лише факт направлення повідомлення про проведення перевірки та копії наказу про її проведення без вручення їх платнику податків не є достатнім для визнання відповідної перевірки законною;
3) відповідачем замість виїзної перевірки було проведено невиїзну перевірку позивача, оскільки під час такої використовувалися лише дані з автоматизованої бази ДФС, проте, ані акту про недопуск посадових осіб відповідача про проведення перевірки, ані акту про неможливість проведення виїзної перевірки за місцезнаходженням платника податків матеріали справи не містять.
Колегія суддів враховує, що відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18, незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
При цьому, зі змісту судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій визнали кожен із вищенаведених трьох висновків самостійною і достатньою підставою для задоволення позову. Тому, обґрунтування у касаційній скарзі виключно незгодою із одним із цих висновків суду створює незмістовність її вимог про скасування судових рішень в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового рішення про відмову в позові повністю через перебування поза межами касаційного перегляду інших суттєвих висновків.
Вимогам касаційної скарги щодо скасування судових рішень і ухвалення нового про відмову в позові має кореспондувати викладення у касаційній скарзі підстав для оскарження судових рішень у взаємозв`язку із усіма висновками, які стали підставою для задоволення позову. 
Крім того, у касаційній скарзі також міститься посилання на помилковість висновків судів про неправомірність прийнятих рішень по суті виявлених порушень, однак, такі доводи наведені не у взаємозв`язку із неправильним застосуванням судами норм матеріального права або порушенням норм процесуального права в частині таких висновків із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, може унеможливити в подальшому її розгляд.
У зв`язку з викладеним, скаржнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судових рішень має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі.
Крім того, відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 330 КАС України до касаційної скарги додаються документ про сплату судового збору, а також копії касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи. Якщо касаційна скарга подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення від сплати судового збору. 
Скаржник додав до касаційної скарги платіжне доручення про сплату судового збору в сумі 3200 грн, що не відповідає розміру, встановленому законом.
Так, відповідно до підпункту 3 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон № 3674-VI), за подання до адміністративного суду касаційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду, розмір судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Згідно з підпунктом 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI (у редакції чинній на день подання позову до суду) за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3200 грн). 
Позов у цій справі заявлено фізичною особою-підприємцем у 2017 році, і з огляду на розмір заявлених позовних вимог, сплаті при поданні позовної заяви підлягав судовий збір, обмежений максимальним розміром.
Відповідно, сплаті за подання касаційної скарги у цій справі підлягає судовий збір в сумі 6400 грн (3200 грн * 200%), а тому, скаржник має доплатити судовий збір в сумі 3200 грн. 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Верховного Суду сплачується шляхом внесення або перерахування коштів за реквізитами:
Отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783 
Банк отримувача - Казначейство України (ЕАП)
Номер рахунку отримувача (стандарт IBAN) - UA288999980313151207000026007
Код класифікації доходів бюджету - 22030102
Найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055)
Символ звітності банку - 207
Призначення платежу - *;101; 22030102 (код класифікації доходів) ___________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб; реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом ______________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Відповідно до частин другої і шостої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, касаційна скарга залишається без руху з наданням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 169, 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.10.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 у справі №826/8058/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві, Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги - залишити без руху.
Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, а саме:
- надати уточнену касаційну скаргу, зміст якої щодо підстав для касаційного оскарження судового рішення має бути викладено з урахуванням мотивів, викладених у цій ухвалі;
- для надання платіжного документа про оплату судового збору за подання касаційної скарги у розмірі встановленому Законом № 3674-VI.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута скаржнику.
Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 Розділу VI "Прикінцеві положення" КАС України, в редакції Закону України від 18.06.2020 №731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко