ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" березня 2021 р.                               Справа№ 910/15010/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Саітова Магомед-Амін Абубакаровича 
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020
у справі №910/15010/19 (суддя Ващенко Т.М.)
за позовом Фізичної особи-підприємця Саітова Магомед-Амін Абубакаровича 
до: 1. Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна О.В.; 
       2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова комерція»; 
       3. Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна»; 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні  відповідача-2:
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна; 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів-2, 3:
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Євген Вікторович 
про скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Фізична особа-підприємець Саітов Магомед-Амін Абубакарович (далі  - ФОП Саітов  М.-А.А., позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу» Прошкіна Олександра Васильовича (далі - державний реєстратор Прошкін О.В., відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Цільова комерція» (далі - ТОВ «Цільова комерція», відповідач-2) про:
- скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м, номер запису про право власності: 29462207 від 14.12.2018, вчинений державним реєстратором Прошкіним О.В., на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 44628588 від 14.12.2018;
- витребування нерухомого майна - нежитлових приміщень з № 1 по №21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745383980000, з незаконного володіння, у ТОВ «Цільова комерція» на користь позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що іпотечний договір від 04.10.2018, зареєстрований в реєстрі за номером 2505, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Папушею І.І. (далі - Іпотечний договір) не був належною правовою підставою для здійснення реєстраційних дій щодо прав на нерухоме майно - нежитлові приміщення з №1 по № 21 (групи приміщень № 13, літера А), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м (далі також - спірне нерухоме майно), оскільки державним реєстратором не встановлено наявність чи відсутність непогашеного боргу за основним зобов`язанням; у зв`язку з незаконністю проведених реєстраційних дій вибуття з власності позивача спірного нерухомого майна було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2020 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Тедіс Україна» (далі - ТОВ «Тедіс Україна», третя особа-1).
Під час розгляду справи судом першої інстанції прийнято заяву позивача від 14.05.2020 про уточнення позовних вимог, обґрунтовану набуттям чинності змін до чинного законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, з огляду на що позивач виклав вимогу про скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності на нерухоме майно в наступній редакції:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В., Комунальне підприємство «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», м. Київ, індексний номер 44628588 від 14.12.2018, 17:55:37 про проведення державної реєстрації права власності: приватна на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А) з реєстраційним номером 745383980000, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м за ТОВ «Тедіс Україна», номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29462207 від 14.12.2018.
04.08.2020 позивач звернувся до  Господарського суду міста Києва із заявою про зміну предмету позову, в якій просив суд:
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В., Комунальне підприємство «Реєстраційний центр реєстрації нерухомості та бізнесу», м. Київ, індексний номер 44628588 від 14.12.2018 17:55:37 про проведення державної реєстрації права власності: приватна на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А) з реєстраційним номером 745383980000, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м за ТОВ «Тедіс Україна», номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29462207 від 14.12.2018;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44982746 від 08.01.2019, приватний нотаріус Незнайко Наталія Миколаївна, Київський міський нотаріальний округ, про проведення державної реєстрації права власності: приватна на нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А) з реєстраційним номером 745383980000, що розташовані в АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м за ТОВ «Цільова комерція», номер запису про право власності 29789645.
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45042670 від 14.01.2019, приватний нотаріус Незнайко Євген Вікторович, Київський міський нотаріальний округ, про проведення державної реєстрації договору іпотеки, серія та номер 13, виданий 14.01.2019, Іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд», Іпотекодавець: ТОВ «Цільова комерція», номер запису про іпотеку 29845621.
- витребувати нерухоме майно - нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 745383980000, з незаконного володіння ТОВ «Цільова комерція» на користь позивача.
Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 прийнято до розгляду вказану заяву позивача про зміну предмету позову; залучено до участі в справі № 910/15010/19 в якості співвідповідача  Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморгідробуд» (далі - ТОВ «Чорноморгідробуд», відповідач-3); залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні  відповідача-2 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталію Миколаївну (далі - приватний нотаріус Незнайко Н.М., третя особа-2); залучено до участі в даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів-2,3 - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгена Вікторовича (далі - приватний нотаріус Незнайко Є.В., третя особа-3).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/15010/19 в задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про скасування рішення державного реєстратора Прошкіна  О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, суд виходив з того, що з аналізу ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 6, 7, 11-1, 40, 57, 60, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, на які посилається позивач, не вбачається необхідності отримання реєстратором документів на підтвердження факту наявності чи відсутності боргу, факту невиконаних зобов`язань зі сторони іпотекодавця; необхідності направлення іпотекодержателем вимоги не встановлено сторонами в п. 6.6 Іпотечного договору, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а позивачем не подано доказів наявності в державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу іпотекодавця (позивача) як адреси для зворотного зв`язку; письмові вимоги про усунення порушень були долучені іпотекодержателем до заяви іпотекодержателя на реєстрацію права власності за Іпотечним договором.
Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про витребування нерухомого майна, суд виходив з того, що позивачем не доведено факт наявності майна саме у незаконному володінні відповідача-2 та відсутність в останнього правових підстав для володіння спірним майном, оскільки не доведено неправомірності укладення між ТОВ «Цільова комерція» та ТОВ «Тедіс Україна» договору купівлі-продажу від 08.01.2019.
Враховуючи, що відповідачем-2 правомірно набуто спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги позивача про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Незнайко Н.М. про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «Цільова комерція», а також з огляду на відсутність порушень приватним нотаріусом Незнайком Є.В. вимог закону під час державної реєстрації прав та їх обтяжень, а саме, договору іпотеки від 14.01.2019 та ненадання позивачем відповідних доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування вказаного рішення.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ФОП Саітов М.-А.А. звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте за нез`ясування обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що судом не надано жодної оцінки доказам у справі, зокрема тим, що були подані з клопотанням про приєднання доказів від 22.06.2020 (а.с. 92-159, т. 3),  не досліджено матеріали реєстраційної справи № 745383980000, відкритої на спірний об`єкт нерухомого майна; судом надано неправильне тлумачення пунктів 6.1.-6.6. Іпотечного договору, ст. ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку», ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п.п. 6, 7, 11-1, 40, 57, 60, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015. № 1127; судом безпідставно не застосовано п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10, ст. 18, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 24, п. 1 ч. 1 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Апелянт наголошував на тому, що Закон України «Про іпотеку» містить імперативну зобов`язуючу вимогу для іпотекодержателя, за умови дотримання та виконання якої іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання; умовами договору сторони погодили, що іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання виключно за умови, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення; ТОВ «Тедіс Україна» зобов`язане було мінімум за 30 днів до дати реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки надіслати відповідні вимоги ТОВ «Квартал-Трейдінг» (боржнику) та Саітову М.А. -А. (іпотекодавцю); матеріали реєстраційної справи № 745383980000 не містять документів, що підтверджують відповідне повідомлення іпотекодавця, наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, а відтак, в силу ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та п. 6.1. Іпотечного договору іпотекодержатель не набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання; у зв`язку з наведеним державний реєстратор на підставі ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» зобов`язаний був прийняти рішення про відмову в державній реєстрації права власності на об`єкт нерухомості за ТОВ «Тедіс Україна».
Крім того, посилаючись на приписи ст.ст. 387, 388 ЦК України та практику Верховного Суду щодо їх застосування, скаржник вважає безпідставною відмову суду у задоволенні вимоги про витребування майна з підстав недоведеності позивачем факту неправомірності укладення договору купівлі-продажу від 08.01.2019 між ТОВ «Цільова комерція» та ТОВ «Тедіс Україна», іпотечного договору від 14.01.2019 між ТОВ «Чорноморгідробуд» та ТОВ «Цільова комерція», оскільки власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Саітова М.-А.А. на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/15010/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 24.02.2021, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу. 
ТОВ «Тедіс Україна» та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. скористалися правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, третя особа-1 вказувала на те, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ТОВ «Тедіс Україна» у зв`язку з наявністю у ТОВ «Квартал-Трейдінг» заборгованості за договором поставки прийнято рішення про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань, про що 14.12.2018 державним реєстратором Прошкіним О.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено запис про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; вказане рішення прийнято у відповідності з вимогами ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», умовами Іпотечного договору та у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень»; судом правильно встановлено, що за умовами п. 6.6 Іпотечного договору направлення повідомлення за 30 днів здійснюється виключно у випадку, коли звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання відбувається внаслідок укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу з будь-якою особою; недотримання іпотекодержателем 30-денного строку після направлення вимоги, визначеного ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не є підставою для висновку про неправомірність задоволення іпотекодержателем своїх вимог за іпотечним договором;  ТОВ «Тедіс Україна» звернуло стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність, а сторони Іпотечного договору у застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя не встановили необхідності направлення вимоги боржнику та іпотекодавцеві, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у даний спосіб; оспорюване рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер № 44628588 від 14.12.2018 прийнято на підставі договору іпотеки та вимог, в яких вказано розмір боргу за основним зобов`язанням, перелік видаткових накладних, за якими утворилась заборгованість та акту звірки; суд дійшов правильного висновку про те, що ТОВ «Цільова комерція» набуло право власності у законний спосіб, а саме, на підставі правочину, вчиненого у відповідності до вимог законодавства; у матеріалах справи відсутні докази, які б доводили факт вибуття майна з володіння позивача проти його волі.
Третя особа-3, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, вказувала на те, що у разі, якщо у законі та договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, застосовуються вимоги договору, якщо такі не суперечать закону чи не заборонені законом; апелянт не навів доводів про те, що умови пункту 6.6 Іпотечного договору суперечать вимогам закону чи передбаченим ним заборонам; норми статті 35 Закону України «Про іпотеку» не є імперативними та передбачають право сторін договору іпотеки врегулювати відносини між собою у відмінний від закону спосіб; з приписів законодавства, на які посилається апелянт та умов договору не вбачається необхідності отримання реєстратором документів на підтвердження факту наявності чи відсутності боргу, факту невиконаних зобов`язань зі сторони іпотекодавця; за умовами пункту 6.6. Іпотечного договору визначене у ньому застереження є достатньою правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем; приватні нотаріуси Незнайко Н.М. та Незнайко Є.В. , вчиняючи спірні нотаріальні та реєстраційні дії, діяли добросовісно та на підставі законних та правомірних дій попереднього державного реєстратора; апелянтом не доведено, що на момент вчинення зазначеними приватними нотаріусами нотаріальних та реєстраційних дій існували очевидні та об`єктивно доступні перешкоди для цього.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021 оголошено у розгляді справи №910/15010/19 перерву на 24.03.2021.
15.03.2021 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові пояснення, в яких останній, з урахуванням наданих у судовому засіданні 24.02.2021 представниками інших учасників справи пояснень, вказував на те, що останні позбавлені процесуальної можливості стверджувати про недопустимість поданих суду першої інстанції доказів, оскільки не звертались до суду з власними апеляційними скаргами; позовні вимоги визначені таким чином, щоб забезпечити повернення сторін  (ФОП Саітова М.-А.А. та ТОВ «Тедіс Україна») в стан, що існував до вчинення неправомірної реєстрації 14.12.2018 права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за третьою особою-1, внаслідок якої було порушено порядок позасудового врегулювання, визначений ст.ст. 35-37 Закону України «Про іпотеку»  та позбавлено позивача як іпотекодавця можливості погашення боргу з метою недопущення звернення стягнення на предмет іпотеки; наявність провадження у справі про банкрутство ТОВ «Квартал-Трейдінг» (первісного боржника) не впливає на право ТОВ «Тедіс Україна» ініціювати процедуру стягнення на предмет іпотеки, а тому дані обставини не можуть впливати на вирішення спору щодо оскарження незаконної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, оскільки підставами позову є порушення такої реєстрації,  а не оскарження права  ТОВ «Тедіс Україна» на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.  
У судове засідання 24.03.2021 відповідачі-1, 3 та треті особи-2, 3 повторно не з`явились, явку своїх уповноважених представників не забезпечили, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 202  ГПК України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів-1, 3 та третіх осіб-2, 3, враховуючи, що останні не повідомили про поважність причин нез`явлення до суду апеляційної інстанції, а також те, що наявні в матеріалах справи докази є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування їх додаткових пояснень, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за їх відсутності.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представники відповідача-2 та третьої особи-1 вимоги апеляційної скарги не визнали, доводи, на яких вона ґрунтується вважають безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просили залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу позивача - без задоволення.
24.03.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 04.10.2018 між ТОВ «Тедіс Україна» (у тексті договору - іпотекодержатель) та Саітовим Магомед-Амін Абубакаровичем (у тексті договору - іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Папушею І.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2506.
Згідно з п.  1.1 Іпотечного договору іпотекодавець (боржник) з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з договору поставки, а саме, зобов`язання ТОВ «Квартал-Трейдінг» (боржник) перед ТОВ «Тедіс Україна» за договором поставки № 51-ЛВ/18/КК від 11.09.2018 (далі - договір поставки), передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в прядку і на умовах, визначених у цьому договорі, предмет іпотеки, який належить Іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується документами, що вказані в п. 1.3 цього договору.
Предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м (п. 1.2 Іпотечного договору). 
Відповідно до п. 3.1.3 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, в тому числі, в разі:
-          невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язання за договором поставки в цілому  або в будь-якій його частині;
-          невиконання зобов`язань, що визначені цим договором. 
Пунктом 4.2. Іпотечного договору визначено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем та/або боржником зобов`язання в цілому чи тієї або іншої його частини, а також у інших випадках, передбачених цим договором, іпотекодержатель реалізує своє право шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки у порядку, визначеному цим Договором.
Згідно з п. 6.2 Іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору.
У п. 6.6 Іпотечного договору сторони виклали застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку позасудового врегулювання, у відповідності до якого іпотекодержатель має право від свого імені здійснити продаж предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу, та / або набути право власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань на підставі цього договору або укладеного договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому чинним законодавством.
Іпотекодавець цим підтверджує, що він згоден з тим, що перехід предмету іпотеки до іпотекодержателя або третьої особи у випадку, передбаченому цим пунктом Договору, відбувається за його волевиявленням, яке міститься в цьому пункті, і такий перехід не потребує будь-яких додаткових узгоджень та обговорення сторонами. Цей пункт складено у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку» і в даному випадку цей договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації  права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. У цих випадках остаточна оцінка предмета іпотеки визначається на підставі оцінки нерухомого майна, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, що підтверджується відповідним документом суб`єкта оціночної діяльності.
Цим договором іпотекодавець доручає іпотекодержателю укласти договір на проведення оцінки предмета іпотеки з метою реалізації положень п.  6.6. цього договору.
В разі переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя на підставі цього пункту Іпотечного договору або в разі укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу з будь-якою особою, цей договір або вказаний договір купівлі-продажу є правовою підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що було предметом іпотеки за цим договором.
У випадку, якщо іпотекодержатель звертає стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу від свого імені будь-якій особі, він зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти договір купівлі-продажу з іншою особою. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, або ухиляються або з інших причин не вчиняють дій по укладенню договору купівлі-продажу предмета іпотеки, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.
Відповідно до п. 9.1 Іпотечного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до виконання зобов`язання за договором поставки в повному обсязі.
З матеріалів справи вбачається, що Саітов М.-А.А. , як фізична особа набув право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за вказаним Іпотечним договором (нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м), що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 08.10.2015 державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.  Києві Тарнавською С.В. (індексний номер: 45315588). 
Як зазначає позивач, наприкінці 2018 року з відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо про те, що стосовно належного йому на праві власності нерухомого майна  на підставі вказаного Іпотечного договору державним реєстратором Прошкіним  О.В. була проведена реєстрація прав власності  (номер запису: 29462207 від 14.12.2018) та прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44628588 від 14.12.2018.
В подальшому, за твердженням позивача, з інформаційної довідки №745383980000 від 09.01.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо про те, що право власності на спірне нерухоме майно перейшло до ТОВ «Цільова комерція» за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 08.01.2019, укладеним між ТОВ «Тедіс Україна» та ТОВ «Цільова комерція», зареєстрованим в реєстрі за №1 від 08.01.2019 та посвідченого приватним нотаріусом Незнайко Н.М.
Посилаючись на те, що такий перехід права власності на спірне нерухоме майно порушив права Саітова М.-А.А. стосовно володіння майном внаслідок незаконних дій державного реєстратора Прошкіна О.В. при проведенні процедури реєстрації, що в подальшому призвело до незаконного набуття прав власності на вказане майно ТОВ «Цільова комерція», позивач звернувся з даним позовом до суду.  
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів  погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апелянта вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах процесуального законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.
Виходячи із принципу гарантування Конституцією України судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
При цьому, ч. 1 ст. 8 вказаного Закону передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Таким чином, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом, до підсудності якого вона віднесена. Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя.
Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З урахування приписів статті 4 ГПК України, наведені приписи законодавства визначають об`єктом захисту, у тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.
Право володіння, користування та розпорядження своїм майном становлять зміст права власності (стаття 317 ЦК України).
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частинами 1, 2 статті 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.
Як було зазначено вище та вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.10.2015 (а.с.  59, т.  2), право власності позивача на спірне нерухоме майно - нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 536,5 кв.м, було зареєстроване за Саітовим М.-А.А. на підставі рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.  Києві Тарнавської С.В. індексний номер: 25138855 від 08.10.2015. 
Разом з тим, 14.12.2018 в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державним реєстратором Прошкіним О.В. було внесено запис про реєстрацію права власності ТОВ «Тедіс Україна» на вказане нерухоме майно (номер запису: 29462207).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення таких відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Державний реєстр прав на нерухоме майно містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав на нерухоме майно у процесі проведення таких реєстраційних дій (ч. 1 ст. 12 Закону).
Разом з тим, державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема, за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто, відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.
Даний спір не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор Прошкін О.В., приймаючи оспорюване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (право власності на спірне нежитлове приміщення) не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. 
З матеріалів справи вбачається, що прийняте вказаним державним реєстратором оспорюване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи - ТОВ «Тедіс Україна», а не ФОП Саітова М.-А.А.
Натомість, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Визнання протиправним і скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третьою особою є захистом прав позивача на нерухоме майно від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що ФОП Саітов М.-А.А. фактично обґрунтовував позовну вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В., індексний номер 44628588 від 14.12.2018, наявністю у нього права власності та відсутністю такого права станом на дату проведення вказаної реєстрації у третьої особи-1 - ТОВ «Тедіс Україна», та, як наслідок, відсутністю в останнього правомірного інтересу щодо фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що даний спір щодо права на спірну нерухомість, яке підлягає державній реєстрації, є спором про цивільне право, тобто має приватноправовий характер.
Крім того, оскільки позивач не був заявником стосовно оспорюваної реєстраційної дії, тобто остання була вчинена за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення та здійснено оспорюваний запис.
З урахуванням наведеного, спір про скасування рішення щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на це майно іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж нерухомості. Водночас, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки наслідки вирішення такого спору судом безпосередньо впливають на зміст та стан речового права цієї особи. 
При цьому, в силу приписів ч.  4  ст.  236 ГПК України, судом апеляційної інстанції враховано правові висновки  Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та від 02.10.2018 у справі № 911/488/18, відповідно до яких спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.  
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, у своєму позові та в поданих в подальшому заявах про уточнення позовних вимог та зміну предмету позову ФОП Саітов М.-А.А. в якості відповідача за вказаною позовною вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В., індексний номер 44628588 від 14.12.2018 визначив саме вказаного державного реєстратора, а не ТОВ «Тедіс Україна», право якого було зареєстроване на спірне нерухоме майно за оспорюваним рішенням державного реєстратора.
За змістом частин 1, 2 статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження залучити до участі у справі співвідповідача.
Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, у порядку статті 182 ГПК України суд  звертав увагу представника позивача на суб`єктний склад учасників даної справи з метою вирішення питання про вступ у справу інших осіб, можливу заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача. 
Так, до закінчення підготовчого провадження ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.08.2020 за заявою позивача було залучено до участі в справі в якості співвідповідача (відповідача-3) ТОВ «Чорноморгідробуд» в межах позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45042670 від 14.01.2019.
Однак, щодо позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В., індексний номер 44628588 від 14.12.2018, позивачем відповідних заяв не подавалось, а відтак, ТОВ «Тедіс Україна» не було залучено до участі у справі в якості відповідача за такою позовною вимогою.
У зв`язку з наведеними обставинами, після вирішення передбачених статтею 182 ГПК України питань, а також враховуючи відсутність у суду можливості самостійно (за власною ініціативою) замінити відповідача - державного реєстратора Прошкіна О.В. на належного - ТОВ «Тедіс Україна», а також беручи до уваги обов`язкові для врахування висновки Великої Палати Верховного Суду щодо суб`єктного складу зазначеної категорії спорів, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем було невірно обрано відповідача за позовною вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна  О.В., індексний номер 44628588 від 14.12.2018, яким у даному випадку повинно бути ТОВ «Тедіс Україна».
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем наявності порушень вимог законодавства та умов Іпотечного договору при здійсненні  державним реєстратором Прошкіним О.В. реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Тедіс Україна» відповідно до оспорюваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44628588 від 14.12.2018.
Так, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №152084137 від 09.01.2019 (а.с.  64, т. 2) підставою для проведення вказаної реєстрації, а саме, підставою виникнення права власності ТОВ «Тедіс Україна» на спірне нерухоме майно визначено Іпотечний договір. 
Приписами ст. 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла станом на дату прийняття державним реєстратором Прошкіним О.В. оспорюваного рішення, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. 
Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
У договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або у відповідному застереженні в іпотечному договорі зазначаються: умови, у разі настання яких іпотекодержатель може використати своє право на позасудове стягнення; порядок визначення вартості, за якою іпотекодержатель набуває право власності на предмет іпотеки; прийнятні та належні способи обміну повідомленнями між сторонами договору.
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі (ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону України № 2478-VIII від 03.07.2018).
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, ТОВ «Тедіс Україна» з підстав наявності у ТОВ «Квартал-Трейдінг» заборгованості за договором поставки № 51-ЛВ/18/КК від 11.09.2018 прийнято рішення про задоволення своїх вимог як іпотекодержателя за Іпотечним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань, про що 14.12.2018 державним реєстратором Прошкіним  О.В. внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
На переконання колегії суддів, вказане рішення прийнято у відповідності з вимогами ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», умовами Іпотечного договору та положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень».
Доводи позивача про необхідність направлення іпотекодержателем - ТОВ «Тедіс Україна» іпотекодавцеві - Саітову М.-А.А. та боржнику - ТОВ «Квартал-Трейдінг» вимоги про усунення відповідного порушення зобов`язання, забезпеченого Іпотечним договором, місцевим господарським судом правомірно відхилено з огляду на те, що за умовами п.  6.6 Іпотечного договору направлення повідомлення за 30 днів здійснюється виключно у випадку, якщо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання реалізується шляхом укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу з будь-якою особою. 
Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, іпотекодержатель задовольнив свої вимоги за Іпотечним договором шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а не шляхом продажу предмета іпотеки третій особі. 
Водночас, подальше укладення договору купівлі-продажу  з ТОВ «Цільова комерція» було здійснено ТОВ «Тедіс Україна» вже як новим власником нерухомого майна, а не як іпотекодержателем.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність направлення у даному випадку іпотекодержателем вимоги в порядку п. 6.6 Іпотечного договору.
При цьому, недотримання іпотекодержаталем 30-денного строку після направлення вимоги, визначеного ст. 35 Закону України «Про іпотеку» не є підставою для висновку про неправомірність задоволення іпотекодержателем своїх вимог за іпотечним договором позасудовим врегулюванням шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки необхідність направлення такої вимоги не встановлена сторонами в п. 6.6 Іпотечного договору, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, а позивачем так і не було вчинено жодних дій для реалізації вимоги про виконання порушеного зобов`язання ані в 30-денний, ані в інший строк з дня отримання вимоги. 
Крім того, місцевим господарським судом правомірно відхилені посилання позивача на те, що державним реєстратором Прошкіним О.В. прийнято заяву іпотекодержателя на реєстрацію права власності за Іпотечним договором без перевірки наявності невиконаних зобов`язань з боку позивача, не повідомивши іпотекодавця про подання документів на звернення стягнення на предмет іпотеки, не отримуючи документів на підтвердження факту наявності чи відсутності боргу.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, державний реєстратор:
1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;
наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;
2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до п. 11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок № 1127) про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.
Повідомлення власника об`єкта нерухомого майна здійснюється державним реєстратором у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу власника як адреси для зворотного зв`язку шляхом надсилання на таку електронну адресу інформації в електронній формі про тип заяви, її реєстраційний номер, дату та час подання, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові заявника з накладенням кваліфікованого електронного цифрового підпису.
Згідно з п. 57. Порядку № 1127 для державної реєстрації прав, що набуваються, змінюються або припиняються у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміни чи припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. 
Тобто, вказане положення передбачає необхідність надання не документу, який підтверджує розмір боргу, як вказує позивач, а документу, який підтверджує факт настання умов, з яким відповідний правочин пов`язує можливість набуття, зміну чи припинення, речового права.
Як зазначав позивач та не заперечувалось іншими учасниками справи,  оспорюване рішення про державну реєстрацію прав індексний номер  44628588 від 14.12.2018 державним реєстратором Прошкіним О.В. прийнято на підставі Іпотечного договору та вимог, в яких вказано розмір боргу за основним зобов`язанням, перелік видаткових накладних, за якими утворилась заборгованість та акту звірки.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що з аналізу ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у відповідній редакції, пунктів 6, 7, 11-1, 40, 57, 60, 61 Порядку № 1127, на які посилається позивач, не вбачається необхідність отримання реєстратором документів на підтвердження факту наявності чи відсутності боргу, факту невиконаних зобов`язань зі сторони іпотекодавця. 
Разом з тим, як було зазначено вище, необхідність направлення вимоги не встановлена сторонами в п. 6.6 Іпотечного договору, який є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а позивачем не надано доказів наявності в державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу іпотекодавця ( Саітова М.-А.А. ) як адреси для зворотного зв`язку. При цьому, письмові вимоги про усунення порушень були долучені іпотекодержателем до його заяви.
За наведених обставин, а також враховуючи, що ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивачем належними та допустимим доказами не було доведено порушення прав та законних інтересів позивача державним реєстратором Прошкіним О.В. внаслідок прийняття ним оспорюваного рішення та внесення останнім відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Прошкіна О.В. індексний номер 44628588 від 14.12.2018 про проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Тедіс Україна».
Також колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про витребування на його користь спірного нерухомого майна з незаконного володіння ТОВ «Цільова комерція», виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.01.2019 між ТОВ «Цільова комерція» (у тексті договору - покупець)  та ТОВ «Тедіс Україна» (у тексті договору - продавець)  було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлові приміщення з № 1 по № 21 (групи приміщень № 13 літера А), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, загальною площею 536,5 кв.м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1.
На підставі вказаного договору купівлі-продажу відповідач-2 набув право власності на спірне нерухоме майно, у зв`язку з чим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. було внесено запис про право власності ТОВ «Цільова комерція» за індексним номером 44982746 від 08.01.2019.
Відповідно до положень статті 387 ЦК України (яка, серед іншого, визначена підставою позову) власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Зі змісту наведених нормативних приписів убачається, що власник майна, фактично позбавлений можливості володіти і користуватися цим майном внаслідок його незаконного вибуття із володіння, має право витребувати таке майно із чужого володіння.
Зазначений засіб захисту права власності - витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикація) застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння. 
Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.
З правового аналізу статті 387 ЦК України вбачається, що у цій нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.
Віндикаційний позов захищає право власності в цілому, оскільки пред`являється у тих випадках, коли порушені права володіння, користування та розпорядження одночасно.
Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). 
Важливою умовою звернення із віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.
Під незаконним володінням розуміється фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави (володіння вкраденою річчю) або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору найму), або правова підстава якого недійсна (володіння, установлене в результаті недійсного правочину).
До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).
Крім того, набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувана не є безспірним доказом добросовісності набувача.
Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.
При розгляді віндикаційного позову позивач повинен підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.
Разом з тим, позивачем не доведено суду факт наявності майна саме у незаконному володінні відповідача-2 та відсутність в останнього правових підстав для володіння спірним нерухомим майном, зокрема, не доведено неправомірності укладення договору купівлі-продажу від 08.01.2019 між ТОВ «Цільова комерція» та ТОВ «Тедіс Україна».
Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. 
При цьому, суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.
Однак, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивачем не надано доказів на підтвердження факту вибуття майна з володіння позивача проти його волі.
Враховуючи вищенаведені положення законодавства, з огляду на правомірність прийнятого відповідачем-1 рішення про реєстрацію права власності індексний номер № 44628588 від 14.12.2018,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача про витребування майна від ТОВ «Цільова комерція».
Крім того, враховуючи, що відповідачем-2 правомірно набуто оспорюване нерухоме майно, похідна вимога позивача про скасування рішення приватного нотаріуса Незнайко Н.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 44982746 від 08.01.2019 про проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Цільова комерція», номер запису про право власності 29789645, не підлягає задоволенню.
Як встановлено судом першої інстанції, в подальшому, після набуття відповідачем-2 права власності на спірне нерухоме майно, між ТОВ «Цільова комерція» та  ТОВ «Черноморгідробуд» було укладено Іпотечний договір від 14.01.2019, посвідчений приватним нотаріусом Незнайком Є.В. та зареєстрований в реєстрі за № 14, про що було вчинено державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45042670 від 14.01.2019.
Разом з тим, враховуючи, що позивачем не доведено, а судом як першої, так і апеляційної інстанції не встановлено порушень вимог закону під час державної реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 45042670 від 14.01.2019, а також з огляду на відсутність доказів неправомірності укладення вказаного Іпотечного договору від 14.01.2019, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову у задоволенні вимоги про скасування такого рішення про державну реєстрацію.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Водночас, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог та які підтверджують факт порушення/невизнання його права відповідачем.
Однак, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції позивачем належними та допустимим доказами не було доведено порушення його прав та законних інтересів відповідачами внаслідок прийняття оспорюваних рішень.
З огляду на встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП Саітова М.-А.А. до державного реєстратора Прошкіна О.В., ТОВ «Цільова комерція» та ТОВ «Чорноморгідробуд».
Доводи апелянта щодо нез`ясування судом фактичних обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції вимог процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1       статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи учасників справи, викладені в апеляційній скарзі та у відзивах на неї, зокрема, щодо необхідності дослідження матеріалів реєстраційної справи № 745383980000, подання разом з позовною заявою недопустимих доказів та заниження вартості спірного нерухомого майна у Звіті про незалежну оцінку майна з метою зменшення розміру судового збору, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/15010/19 прийняте відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ФОП Саітова М.-А.А. має бути залишена без задоволення.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України, покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Саітова Магомед-Амін Абубакаровича на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/15010/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2020 у справі №910/15010/19 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/15010/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст.  286-291 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 29.03.2021.

Головуючий суддя                                                                                А.О. Мальченко 

Судді                                                                                          О.В. Агрикова

                                                                                          М.Г. Чорногуз