15.02.21
22-ц/812/79/21
Єдиний унікальний номер судової справи 483/604/20
Номер провадження 22-ц/812/79/21
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

15 лютого 2021 року                                        місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Лисенка П.П., Самчишиної Н.В., 

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ухвалу, яка постановлена Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 11 листопада 2020 року, під головуванням судді Казанлі Л.І., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

УСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року  ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), заінтересована особа – Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль». 
В обґрунтування вимог скарги зазначено, що на виконанні Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі – Очаківський ВДВС) знаходиться виконавче провадження №50404895 з примусового виконання виконавчого листа №2-6168/11, виданого 15 лютого 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору в загальному розмірі 158 829 грн. 87 коп.
09 березня 2016 року Очаківським ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаного листа.
В подальшому, 18 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Очаківського ВДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника.
ОСОБА_1 вважає, що вказані постанови винесені незаконного та з порушенням вимог законодавства України, оскільки відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент відкриття провадження, виконавчі документи могли бути пред`явлені до виконання протягом одного року, а тому строк для пред`явлення виконавчого листа №2-6168/11 сплив 16 лютого 2014 року.
При цьому, скаржник не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а про порушення своїх прав дізнався лише 04 травня 2020 року з Автоматизованої системи виконавчих проваджень.
Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив:
визнати дії Очаківського ВДВС неправомірними;
скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №50404895 від 09 березня 2016 року, винесену Очаківським ВДВС;
скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 18 лютого 2020 року у виконавчому проваджені №50404895, винесену старшим державним виконавцем Очаківського ВДВС Шимків І.І.
Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Дії Очаківського ВДВС, вчинені в рамках виконавчого провадження №50404895 від 09 березня 2016 року – визнано неправомірними. 
Скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №50404895 від 09 березня 2016 року Очаківського ВДВС.
Скасовано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 18 лютого 2020 року у виконавчому провадженні №50404895, винесену старшим державним виконавцем Очаківського ВДВС Шимків І.І.
Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 і скасовуючи постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд першої інстанції виходив із того, що стягувачем було пропущено встановлений ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження) строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
В апеляційній скарзі Очаківський ВДВС, посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені скарги відмовити.
Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від  17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.
У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст.18 ЦПК України).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження».
Так, згідно ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Аналогічні положення закріплені у ст.447 ЦПК України, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Як убачається з матеріалів справи, у провадженні Очаківського ВДВС знаходиться виконавче провадження №50404895 з примусового виконання виконавчого листа №2-6168/11, виданого 15 лютого 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 158 829 грн. 87 коп. (а.с.21-81).
З копій матеріалів виконавчого провадження №50404895 вбачається, що вказане провадження знаходилось на виконанні Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі – Центральний ВДВС).
28 липня 2015 року державним виконавцем Центрального ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України, який діяв на час винесення постанови). 
Підставою закінчення виконавчого провадження стало те, що під час примусового виконання виконавчого провадження про стягнення з боржника сум боргу було встановлено, що останній за вказаною у виконавчому документі адресою відсутній. Згідно довідки ОАДБ встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, державний виконавець дійшов висновку про необхідність направлення виконавчих документів для виконання за місцем реєстрації боржника.
Згідно ч.5 ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час постановлення вищевказаної постанови) у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з`ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу. 
Відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Пров виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв станом на 28 липня 2015 року) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. 
Частиною 3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. 
Передача виконавчих документів від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Пунктом 6 розділу VІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (в редакції, яка діяла на час постановлення постанови про передачу виконавчих документів до іншого органу державної виконавчої служби), передбачено, що виконавче провадження може бути передано від одного органу ДВС до іншого, від одного державного виконавця до іншого у випадках, визначених Законом та цією Інструкцією. 
Пунктом 3.16 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень від 02 квітня 2012 року №512/5 (у редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій) передбачено, що, у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу ДВС відповідно до п.10 ч.1 ст.49 Закону державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначає причини направлення виконавчого документа за належністю, повідомляє про проведені виконавчі дії (якщо стягнення проведено частково, зазначається про фактично стягнену суму коштів), якщо боржник відсутній, вказується дата складання акта про відсутність боржника. До копії постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець додає також постанови про стягнення виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій, копії постанов про накладення арешту на кошти чи майно боржника, копії документів щодо майнового стану боржника та його доходів у разі їх наявності. 
Таким чином, встановивши, що у зв`язку з відсутністю можливості виконати рішення суду, державний виконавець, отримавши документальне підтвердження про зареєстроване місце проживання боржника на території, на яку не поширюється компетенція Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, дійшов правильного висновку про закінчення виконавчого провадження та передачу виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби.
04 березня 2016 року постанова, винесена державним виконавцем Центрального відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції 28 липня 2015 року надійшла до Очаківського ВДВС та постановою від 09 березня 2016 року державним виконавцем Очаківського ВДВС відкрито виконавче провадження.
Постановою від 18 лютого 2020 року державним виконавцем Очаківського ВДВС винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.
Отже, з матеріалів слідує, що стягувачем, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», подано виконавчий документ та заяву на його примусове виконання до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, який відкрив виконавче провадження та здійснював примусове виконання виконавчого документа, а в подальшому, встановивши підстави для закінчення виконавчого провадження, передбачені п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», направив виконавчий документ до іншого органу державної виконавчої служби. В свою чергу, державний виконавець належного органу державної виконавчої служби, отримавши постанову про закінчення виконавчого провадження із зазначеної підстави, відкрив виконавче провадження.
За такого, колегія суддів вважає, що державний виконавець при прийнятті оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа, що направлений за належністю з постановою про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язаний був відкрити провадження, тобто діяв правомірно. При цьому, колегія враховує, що виконавчий документ стягувачу не повертався, боржником рішення суду не виконано, а тому оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена державним виконавцем з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо оскарження постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 18 лютого 2020 року у виконавчому проваджені №50404895, винесену старшим державним виконавцем Очаківського ВДВС Шимків І.І., то колегія суддів виходить з того, що підстав для її скасування немає, оскільки заявник фактично оскаржує таку постанову лише з підстав неправомірного відкриття державним виконавцем виконавчого провадження. Інших підстав щодо незаконності винесення такої постанови, ОСОБА_1 в скарзі не зазначає.
При вирішенні даної справи, колегія суддів також враховує те, що такі дії державного виконавця спрямовані на створення умов для застосування заходів примусового виконання судового рішення, на примушування боржника до повного, правильного і своєчасного виконання вимог, що містяться у виконавчому документі, тобто на реалізацію конституційного принципу обов`язковості виконання рішень. Крім того, оскаржуваними діями державного виконавця не встановлено порушення права чи свободи заявника у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення щодо стягнення з нього заборгованості.
Щодо доводів апеляційної скарги про не отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 березня 2016 року, то колегія суддів виходить з наступного. У наявних у справі матеріалах та матеріалах виконавчого провадження відсутні докази вручення постанови боржнику, та наявний конверт, який повернувся на адресу державної виконавчої служби з відміткою про причини невручення поштової кореспонденції. Разом з тим, наведене не є підставою для скасування оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, та, як наслідок, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, оскільки при їх винесенні державним виконавцем вимоги чинного законодавства порушено не було.
За такого, ухвалу суду, що переглядається, постановлено з порушенням вимог матеріального і процесуального закону, а тому в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи норму ст.141 ЦПК України, та те, що ОСОБА_1  є особою, яка звільнена від сплати судового збору, як інвалід другої групи, то витрати понесені державною виконавчою службою при сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст.ст.367,368,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - задовольнити.
Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2020 року - скасувати, постановити нове судове рішення.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - відмовити.
Понесені Очаківським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на суму 2 102 (дві тисячі сто дві) грн., за платіжним дорученням №9291 від 14 грудня 2020 року - компенсувати за рахунок Держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                        Т.В. Серебрякова 

Судді:                                                                П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина
Повний текст судового рішення
складено 18 лютого 2021 року