Справа № 161/13862/19 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/269/21  Категорія: 18 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
17 березня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання зобов`язань за договором припиненими за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 , поданої в його інтересах представником ОСОБА_1 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року,

                                                    В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання зобов`язань за договором припиненими
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 вересня 2010 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ЖБК «Волинь-1» був укладений договір про спільну діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що цей договір порушує його права та законні інтереси та зазначає, що 09 квітня 2013 року був ліквідований ЖБК «Волинь-1», а тому, на його думку, зобов`язання за договором є припиненими. Також позивач зазначає, що йому відомо, що зобов`язання за договором не виконувалися.
З цих підстав просить суд визнати припиненими зобов`язання сторін за договором про спільну діяльність укладеному 13 вересня 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Житлово-будівельним кооперативом «Волинь-1».
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Покликається на неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального та матеріального права.
Заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів ( ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч. 1 ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор ( ч. ст. 610 ЦК України).
Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2010 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ЖБК «Волинь-1» укладено договір про спільну діяльність. Предметом цього договору була спільна діяльність у будівництві індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 , а саме 1/2 частини даного житлового будинку, на взаємовигідних умовах, а саме: квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 110 кв. м, та земельна ділянка площею 0,06 га. Визначені за цим договором роботи повинні були бути виконані у термін до листопада 2010 року.
Відповідно до п. 2.1 договору розрахунки між сторонами здійснюються за розрахунками вартості одного квадратного метра загальної площі, яка включала фактичні витрати виконавця на будівництво будинку, будівельних мереж, і становить 5 000 грн за 1 кв. м загальної площі житла, строк виконання робіт встановлений до листопада 2010 року.
За умовами цього договору ОСОБА_3 зобов`язувалася надати замовнику ОСОБА_4 1/2 частину площі житлового будинку (пункт 3.2), ОСОБА_4 зобов`язувався забезпечити внесення коштів для авансування будівництва та оплати виконаних робіт (пункт 3.1), ЖБК «Волинь-1» зобов`язувався здійснити діяльність із замовлення та ведення будівельних робіт з будівництва житлового будинку.
За змістом договору вбачається, що позивач не був стороною згаданого договору  від 13 вересня 2010 року.
Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Таким чином враховуючи умови договору про спільну діяльність та положення наведених норм закону слід дійти висновку, що зобов`язання зазначене у договорі від 13 вересня 2010 року не створювало жодних обов`язків для ОСОБА_2 , який не був учасником такого зобов`язання. 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців вбачається, що 09.04.2013 року внесено запис про припинення діяльності Житлово-будівельного кооперативу "Волинь-1" , який був стороною договору від 13 вересня 2010 року. ( а.с 8-12). 
При цьому як вбачається з матеріалів справи 13 грудня 2013 року ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1000 га  по АДРЕСА_1 .( а.с.6).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.08.2014 року ( а.с 7) ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 . ( саме тієї квартири, яка була предмет договору про спільну діяльність від 13 вересня 2010 року). 
Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Відповідно до ч. 1 ст. 107 ЦК України кредитор може вимагати від юридичної особи, що припиняється, виконання зобов`язань якої не забезпечено, припинення або дострокового виконання зобов`язання, або забезпечення виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом.
Кредитор - це сторона в договорі, яка може вимагати від іншої сторони виконання або невиконання умов, які  визначаються договором .  Це може бути наприклад,  грошова  виплата , виконання певної роботи  або  надання  майна.
З врахуванням наведеного, позивач не будучи стороною договору, та набувши права власності на об`єкти нерухомого майна визначені спірним договором після припинення юридичної особи не набув статусу кредитора по відношенню до Житлово-будівельного кооперативу "Волинь-1", а відтак - права вимоги про припинення зобов`язання на підставі ст. 609 ЦК України.
Крім того, слід зазначити, що вимога про припинення зобов`язання може бути пред`явлена в суді. Але пред`явлення лише такої вимоги позбавлене сенсу, оскільки припинення юридичної особи - боржника тягне за собою припинення зобов`язання. Сенс у такому позові з`являється , якщо він доповнюється вимогою про застосування наслідків припинення зобов`язання.
За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист – це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, вказавши що ОСОБА_2 не наділений правом вимагати припинення зобов`язання учасником якого він не був. 
Вказуючи про порушення своїх прав та законних інтересів на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , позивач обрав спосіб , який не може відновити або ж захистити його право. 
Вказівка суду про можливість звернення позивача з вимогами про визнання недійсним договору про спільну діяльність жодним чином не впливає на правильність висновків суду щодо відмови у задоволені позову
Доводи апеляційної скарги про підставність позовних вимог є власним тлумаченням встановлених обставин справи, були предметом дослідження суду першої інстанції і їм суд в сукупності з іншими доказами по справі дав правильну юридичну оцінку.
Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.
Враховуючи зазначене суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального  та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд

                                                      У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 , подану в його інтересах представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді: