ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 р.	Справа № 520/9343/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 05.10.20  по справі                                № 520/9343/2020 за позовом         ОСОБА_1  до        Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в невиконанні постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі № К/9991/24753 (основна справа № 2А-1/11) визнати протиправною та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати пенсіонеру ОСОБА_1 пенсію згідно ч. 2 ст. 24, ст. 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" по формулі відповідно до постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року та додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ з введенням в формулу нарахування пенсії коефіцієнта заробітної плати - 4,04898, коефіцієнта страхового стажу - 0,73125, доплати за понаднормовий трудовий стаж та з врахуванням змін діючого законодавства в сумі 15261,15 грн.; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня 2013 року в розмірі 191715,69 грн; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 відповідно до Постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року, ч. 4, статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та висновку додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 01 липня 2013 року по дату винесення рішення суду з введенням в формулу нарахування пенсії коефіцієнта заробітної плати - 4,04898, коефіцієнта страхового стажу - 0,73125 та доплати за понаднормовий трудовий стаж з подальшим збільшенням відповідно до змін діючого законодавства і здійснити виплату недоплачені суми пенсії.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії закрито.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій  вказав, що  оскаржувана ухвала від 05.10.2020 про закриття провадження у справі є незаконною, так як винесена в результаті неправильного застосування норми матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення питання.  
У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули.
Від позивача та представника відповідача до суду апеляційної інстанції надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі -  КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем у даній справі спосіб захисту спрямований на виконання рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, спір у справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення. У зв`язку з цим суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку між сторонами не виникло нового спору, а має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судом у справі № К/9991/24753, проте вже на стадії його виконання. Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Надаючи правову оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції помилково визначив предмет спірних правовідносин, зокрема те, що спірні відносини у цій справі виникли у зв`язку із тим, що відповідачем, на думку позивача, не виконується постанова ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі № К/9991/24753, яка набрала законної сили.
Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо: є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що кожна особа наділена правом на звернення до суду, якщо вважає, що суб`єкт владних повноважень своїми рішеннями, діями або бездіяльністю допустив порушення її прав. При цьому, таке право не є абсолютним. Так, у випадку встановлення судом наявності судового рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суддя закриває провадження в адміністративній справі.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали та закриття провадження у справі були висновки останнього відносно наявності судового рішення, а саме  постанови Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 та те, що має місце продовження тих самих спірних правовідносин, які розглядалися судом у справі № К/9991/24753, проте вже на стадії його виконання, а тому захищати порушені права позивач має у спосіб, встановлений статтею 382, 383 КАС України, а не шляхом подання нового позову.
Водночас з таким висновком суду  першої інстанції колегія суддів не погоджується, адже за результатами ретельного дослідження змісту постанови  Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 вбачається, що в цій постанові досліджувалися спірні  питання перерахунку пенсії позивача із застосуванням інших коефіцієнтів заробітної плати та страхового стажу, ніж ті, які були визначені позивачу під час призначення пенсії без урахування періоду роботи позивача в районах Крайоньої Півночі.  
Вказаною постановою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Борівському районі Харківської області провести перерахунок пенсії   ОСОБА_1  починаючи з 19 серпня 2004 року по 31 грудня 2010 року з урахуванням того, що: на 19 серпня 2004 року середньоарифметичний коефіцієнт заробітної плати  склав 4,04898, а коефіцієнт страхового стажу - 0,4775; з 01 січня 2007 року пенсія перерахована у зв`язку зі збільшенням страхового стажу та з урахуванням нового розміру середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України; зобов`язано відповідача  здійснити виплату недоплачених сум пенсії з урахуванням проведених перерахунків за період з 19 серпня 2004 року по 31 грудня 2010 року, тобто цим рішенням чітко визначено період та кінцеву дату, до якої відповідач повинен був здійснити перерахунок пенсії з урахуванням  коефіцієнту заробітної плати 4,04898 та  коефіцієнту страхового стажу - 0,4775, а саме: по 31 грудня 2010 року.
В той же час спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку з тим, що, на думку позивача, відповідач з  іншої дати, що не охоплювалася дією судового рішення (починаючи з 01.07.2013), відмовляється здійснювати  перерахунок пенсії на підставі подальших особистих заяв   про перерахунок пенсії з урахуванням страхового стажу набутого після останнього перерахунку пенсії, оскільки позивач продовжував   працювати до 01.01.2011 (тобто з урахуванням нового коефіцієнту страхового стажу), але  з урахуванням того коефіцієнту  заробітної плати, який за рішенням суду був встановлений на момент призначення пенсії.  
З наявного в матеріалах справи листа  відповідача від 28.05.2020 вбачається, що останнім після проведеного  перерахунку пенсії на підставі заяви позивача від 01.01.2011 та подальших перерахунків  пенсії у зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб встановлено позивачу  коефіцієнт  заробітної плати 2,87184 та коефіцієнт страхового стажу 0,53500, в той час як позивач вважає, що коефіцієнт  заробітної плати має становити 4,04898, як такий що був визначений за рішенням суду, та коефіцієнт страхового стажу має дорівнювати 0,73125 ( з додаванням страхового стажу за час роботи позивача після призначення пенсії) (а.с. 26-27).
Отже, у даному випадку між сторонами наявний інший спір щодо оскарження нового рішення суб`єкта владних повноважень з приводу відмови в перерахунку пенсії за період, що не охоплювався постановою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 та зміст спірних  правовідносин, хоч і пов`язаний, але відрізняється від тих правовідносин, що були предметом дослідження у справі К/9991/24753 (зокрема тим, що позивач просить здійснити перерахунок пенсії з урахуванням іншого коефіцієнту страхового стажу та за інший період).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суть позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі не зводиться виключно до оскарження бездіяльності відповідача при виконанні судового рішення, ухваленого у справі № К/9991/24753, а полягає у оскарженні окремого рішення (в контексті заявлених вимог -  дій) суб`єкта владних повноважень щодо відмови в перерахунку пенсії з урахуванням іншого розміру коефіцієнту страхового стажу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що заявлені позивачем у позовній заяві вимоги щодо невиконання постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року по справі № К/9991/24753 (основна справа № 2А-1/11) та зобов`язання  провести перерахунок пенсії відповідно до постанови ВАСУ від 25 вересня 2012 року неправильно сформульовані, адже фактично, виходячи зі змісту позовної заяви, такі вимоги слід розуміти  як вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії станом на 01.07.2013  з урахуванням  коефіцієнту  заробітної плати 4,04898, який за постановою Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 був встановлений  позивачу під час призначення пенсії та з урахуванням іншого розміру коефіцієнту страхового стажу, що вимагає від суду обрання іншого способу захисту порушених прав у випадку якщо суд дійде висновку про обґрунтованість  позовних вимог.
На підставі викладеного, колегія суддів зазначає про помилковість твердження суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Водночас вимоги щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 відповідно до додаткової економічної експертизи №5481/26-1942/26 від 18 квітня 2014 року Донецького НДІСЕ за період з 19 серпня 2004 року по 01 липня  2013 року в розмірі 191715,69 грн виходячи зі змісту позовної заяви частково стосуються спірних питань, які виникли під час виконання постанови Вищого адміністративного суду України від 25.09.2012 у справі К/9991/24753 (зокрема стосуються спору щодо виплати належної суми заборгованості за рішенням суду), а тому в цій частині таким вимогам з огляду скасування в цілому оскаржуваної ухвали слід надавати окрему правову оцінку щодо наявності  підстав для подальшого розгляду в окремому судовому провадженні .
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про закриття провадження у справі було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі                                              № 520/9343/2020 скасувати.
Справу №       520/9343/2020 за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії направити для продовження розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов   	
Повний текст постанови складено  19.01.2021.