Постанова 
Іменем України
15 січня 2021 року
м. Київ
справа № 296/1874/18-ц
провадження № 61-1383св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - виконавчий комітет Житомирської міської ради,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Коростенська районна державна адміністрація Житомирської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги виконавчого комітету Житомирської міської ради та ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Барановським Ігорем Івановичем, на постанову Житомирського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Галацевич О. М., Борисюка Р. М., Григорусь Н. Й., від 18 грудня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до виконавчого комітету Житомирської міської ради (далі - Виконком) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що він є особою, потерпілою від наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції (далі - АЕС) 1 категорії, проживає в селі Обиходи Коростенського району Житомирської області, яке належить до зони безумовного відселення. 
Вказував, що у 1992 році звернувся до Обиходівської сільської ради із заявою на відселення до м. Житомира. Проте, такого відселення не відбувалось, як йому пояснювали у зв`язку з відсутністю вільного житлового фонду. 
Однак у 2009 році він дізнався, що його знято з квартирного обліку, оскільки рішенням Виконкому № 83 від 08 лютого 2001 року йому виділялася трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , але він протягом восьми місяців не отримав ордер на вселення до цього житла.
Зазначав, що не був обізнаний про виділення вказаної квартири і будь-яких актів про відмову від переселення не підписував.
Звертався з аналогічним позовом в порядку адміністративного судочинства, однак провадження у справі було закрито, у зв`язку з тим, що спір не підлягає розгляду в адміністративних судах.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд: поновити строк на звернення до суду за захистом порушених прав; частково скасувати рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 782 
від 13 грудня 2001 року, а саме пункт 5.1 «в частині відміни пункту 27 додатку до рішення міськвиконкому № 83 від 08 лютого 2001 року «Про надання житлової площі», яким йому надано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з відмовою отримувати ордер»; поновити його порушені права шляхом зобов`язання виконавчого комітету Житомирської міської ради надати йому рівноцінну квартиру в місті Житомирі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 
2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилався як на підставу позовних вимог, зокрема що йому не було відомо про рішення 
№ 83 від 08 лютого 2001 рокуу зв`язку з чим він був позбавлений можливості отримати ордер на вказану квартиру, а також, що він не відмовлявся від переселення до квартири  
АДРЕСА_1 .
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Барановським І. І., задоволено частково, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 29 травня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. 
Зобов`язано виконавчий комітет Житомирської міської ради вирішити питання про забезпечення ОСОБА_1 житлом відповідно до вимог діючого законодавства. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Апеляційний суд, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення 
ОСОБА_1 про виділення йому квартири та можливість отримання ордеру на житло, у зв`язку з чим останній був неправомірно позбавлений свого права на відселення. 
Відхиляючи доводи відповідача про сплив позовної давності, апеляційний суд вказав, що позивач, звертаючись з цим позовом до суду 02 березня 2018 року, не пропустив строк позовної давності, оскільки намагався відновити своє право, про порушення якого дізнався 22 жовтня 2009 року, шляхом пред`явлення аналогічного позову 20 липня 2011 року до суду адміністративної юрисдикції, за наслідками розгляду якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 26 березня 2015 року провадження по справі було закрито з посиланням на те, що спір не належить до юрисдикції адміністративних судів. Крім того, судом враховано, що порушення прав позивача триває.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо часткового скасування рішення виконавчого комітету № 782 від 13 грудня 2001 року, апеляційний суд виходив з того, що таке рішення є ненормативним актом виконавчого органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію, а крім того квартира АДРЕСА_1 , на час вирішення справи належить на праві власності іншим особам.
Короткий зміст вимог касаційних скарг 
У касаційних скаргах, поданих у січні 2020 року до Верховного Суду, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виконавчий комітет Житомирської міської ради просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, а ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката 
Барановського І. І., просить постанову апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог, в задоволенні яких було відмовлено, скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про задоволення позову. 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України
(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах 
є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою виконавчого комітету Житомирської міської ради та витребувано матеріали справи з Корольовського районного суду м. Житомира. Зупинено, до закінчення перегляду в касаційному порядку, виконання постанови Житомирського апеляційного суду 
від 18 грудня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Барановським І. І.
У лютому 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга виконавчого комітету Житомирської міської ради мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом не враховано факт обізнаності ОСОБА_1 щодо стану вирішення питання про забезпечення його житлом. 
Виконком стверджує, що ОСОБА_1 неодноразово відмовлявся від отримання житла, що підтверджено листами Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 24 квітня 2008 року та 04 серпня 2008 року і листом прокуратури Житомирської області від 22 жовтня 2009 року, які апеляційний суд безпідставно не взяв до уваги.
Касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Барановським І. І., мотивована тим, що апеляційний суд не звернув уваги на те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктних прав та інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Крім того згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року у справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства» одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право людини на мирне володіння майном є надання справедливої та обґрунтованої компенсації.
Доводи особи, що подала відзив на касаційну скаргу
У поданому в лютому 2020 року відзиві на касаційну скаргу виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Барановського І. І., просить залишити касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що виконавчий комітет Житомирської міської ради не надав доказів на підтвердження повідомлення позивача про виділення йому житла.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи за захворюванням, що пов`язане з аварією на Чорнобильській АЕС та проживає у селі Обиходи Коростенського району Житомирської області, яке віднесено до зони безумовного (обов`язкового) відселення.
ОСОБА_1 звертався із заявою до Обиходівської сільської ради про постановку на чергу по відселенню для отримання житла.
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 83 
від 08 лютого 2001 року «Про надання жилої площі» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надавалась квартира 
АДРЕСА_1 (пункт 27 додатку).
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 782 
від 13 грудня 2001 року відмінено пункт 27 додатку до рішення виконкому від 08 лютого 2001 року № 83 про надання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з відмовою отримувати ордер. Підставою прийнятого рішення вказано лист Управління з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи № 2797/9-13 від 16 листопада 2001 року.
Документи, які стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення виконкому № 782 від 13 грудня 2001 року, знищені за спливом строку зберігання.
Квартира АДРЕСА_1 на час вирішення справи судами попередніх інстанцій належить на праві спільної часткової власності  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право власності №  НОМЕР_1 від 23 жовтня 2002 року.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакції Кодексу, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини другої статі 4 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» населення, яке проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, підлягає обов`язковому відселенню.
Відповідно до пункту 2 Порядку відселення та самостійного переселення громадян з територій, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №706 від 16 грудня 1992 року, списки громадян, які відселяються організовано, складаються районними державними адміністраціями, виконкомами міських (міст обласного підпорядкування) Рад народних депутатів за місцем проживання на підставі їхніх заяв і затверджуються обласними державними адміністраціями.
Згідно з цими списками районні державні адміністрації, виконкоми міських (міста обласного підпорядкування) Рад народних депутатів за місцем переселення громадян видають ордери на житло.
Громадянин зобов`язаний отримати ордер на житло, яке йому надається, протягом місяця з моменту його офіційного повідомлення. Якщо громадянин без поважних причин протягом установленого терміну не отримав ордера або відмовився від житла, яке йому пропонується при організованому переселенні, комісія, призначена главою районної державної адміністрації або головою виконкому міської (міста обласного підпорядкування) Ради народних депутатів, складає акт про відмову і надсилає його обласній державній адміністрації, яка надає зазначене житлове приміщення іншим особам, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в першу чергу із зони обов`язкового (безумовного) відселення. В цьому випадку за громадянином залишається право на самостійне переселення.
Відповідно до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок № 470 від 11 грудня 1984 року, на органи місцевого самоврядування покладені обов`язки повідомляти громадян про виділення житла, зняття з обліку, перенесення черговості тощо.
Апеляційний суд, встановивши, що в матеріалах справи відсутні докази офіційного повідомлення ОСОБА_1 про виділення йому квартири за рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради № 83 
від 08 лютого 2001 року та відмови позивача від отримання ордеру на квартиру, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Доводам відповідача щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності апеляційним судом надана відповідна оцінка, з якою погоджується і Верховний Суд.
Визначений апеляційним судом спосіб захисту порушеного права 
ОСОБА_1 відповідає встановленим обставинам справи та сприятиме його поновленню.
Доводи касаційної скарги Виконкому не спростовують встановлених апеляційним судом обставин та переважно зводяться до необхідності переоцінки доказів і містять посилання на факти, що були предметом дослідження апеляційним судом.
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
Верховний Суд також погоджується з висновком апеляційного суду щодо відсутності правових підстав для скасування пункту 5.1. рішення Виконкому № 782 від 13 грудня 2001 року.
При цьому колегія суддів враховує, що скасування вказаного рішення Виконкому не призведе до ефективного захисту прав ОСОБА_1 , зважаючи на те, що квартира АДРЕСА_1 була надана громадянам  ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та на підставі свідоцтва про право власності №  НОМЕР_1 
від 23 жовтня 2002 року зареєстрована за ними на праві спільної часткової власності.
Крім того, статтею 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування у межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з однозначним зверненням до суду.
Відповідно до статті 25, частин першої, четвертої статі 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Конституційний Суд України в рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) вирішив, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Разом з цим, у пункті 5 рішення № 7-рп/2009 Конституційний Суд України вказав, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення.
Ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 719/94/16-ц.
У розглядуваній справі судами встановлено, що рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради № 83 від 08 лютого 2001 року щодо ОСОБА_1 реалізовано не було.
За таких обставин доводи касаційної скарги ОСОБА_1 підлягають відхиленню.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, виконання постанови Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року необхідно поновити.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги виконавчого комітету Житомирської міської ради та ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Барановським Ігорем Івановичем, залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.
Поновити виконання постанови Житомирського апеляційного суду
від 18 грудня 2019 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович Є. В. Синельников С. Ф. Хопта