Ухвала
Іменем України
 
10 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 761/8140/20
 
провадження № 61-19397ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бузановим Дмитром Вікторовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами від 30 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину - ОСОБА_3 , 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину.
 
Судовим наказом, виданим Шевченківським районним судом м. Києва від               30 березня 2020 року, стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі                           1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 березня             2020 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Допущено негайне виконання судового наказу про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу від 30 березня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі № 761/8140/20, в якій просив переглянути судовий наказ у зв`язку з нововиявленими обставинами та скасувати його.
 
Заяву мотивовано тим, що на момент звернення із заявою про видачу судового наказу в даній справі, ОСОБА_2 не вказала, що у нього є інша дитина і він на даний час сплачує аліменти на її утримання.
При цьому, 06 листопада 2017 року, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі №761/30227/17 стягнено з ОСОБА_1 на користь                      ОСОБА_4 аліменти на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісяця.
Зазначав, що вказані обставини існували на момент видачі 30 березня                   2020 року судового наказу, проте заявник про них не повідомила суд і тому вони судом враховані не були.
На думку ОСОБА_1 дані обставини могли потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення, тому наявні підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу від      30 березня 2020 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі                        № 761/8140/20 відмовлено.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами, виходили з того, що наведені заявником нововиявлені обставини, не є такими, які за законом можуть бути підставою для скасування судового наказу.
 
У грудні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бузанов Д. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 06 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року. 
 
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами від                 30 березня 2020 року задовольнити.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що судами неправильно оцінені обставини справи, оскільки ОСОБА_2 не повідомила про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на утримання іншої дитини, внаслідок чого судовий наказ є несправедливим. Також зазначає, що на його утриманні перебуває непрацездатна вагітна дружина. Крім того, відповідно до договору оренди від 4 травня 2020 року він винаймає двокімнатну квартиру для свого проживання разом з дружиною та дочкою за 6 тис. грн на місяць. Вважає, що його майновий стан не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судовим наказом.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
 
У пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
 
Відповідно до частини першої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. 
 
Частиною сьомою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
 
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами 
у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. 
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими                       обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду                справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України). 
 
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
 
За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
 
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
 
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив з того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Керуючись частинами четвертою, п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У Х В А Л И В :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Бузановим Дмитром Вікторовичем, на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від                  06 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами від 30 березня               2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину - ОСОБА_3 відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
  Судді:  В. С. Жданова    А. Ю. Зайцев    Є. В. Коротенко