ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/4406/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:  

Головуючого судді                              Файдюка В.В.,
Суддів                                                  Земляної Г.В.,
                                                            Мєзєнцева Є.І.,

При секретарі                                        Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання незаконними та нечинними постанови та відповідей, стягнення моральної шкоди і збитків, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про:
- визнання постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1522 незаконною та нечинною повністю та такою, що запроваджена в дію і використовується відповідачами явно злочинно для порушення майнових прав позивача;
- визнання відповідей Кабінету Міністрів України щодо розгляду звернень позивача неправомірними;
- стягнення з Кабінету Міністрів України моральної шкоди і збитків в розмірі 70000 грн;
- стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві моральної шкоди і збитків в розмірі 70000 грн. 
09 жовтня 2020 року позивач подав до суду адміністративний позов (доповнення із залученням співвідповідачів) до Кабінету Міністрів України, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Пенсійного фонду України, Верховної ради України, Міністерства внутрішніх справ України про визнання дій та бездіяльності протиправними, визнання протиправними та скасування актів.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року адміністративний позов (доповнення із залученням співвідповідачів) ОСОБА_1 від 09 жовтня 2020 року повернуто позивачу.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Кабінет Міністрів України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що поданий позивачем адміністративний позов (доповнення із залученням співвідповідачів) від 09 жовтня 2020 року фактично є поданням нового позову, оскільки містить відмінний від первинних предмет та підстави позову.
За наведеного відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
15 лютого 2021 року позивачем подано клопотання про витребування у ГУ ПФУ в м. Києві доказів, зокрема, пенсійної справи ОСОБА_1 №2719. Колегія суддів дійшла висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки наразі в апеляційному порядку переглядається ухвала з процесуального питання, де суд не висловлював позиції по суті спору, тому огляд та вивчення матеріалів пенсійної справи не вплине на розглядуване питання.
Також позивач подав заяву про відсторонення Кабінету Міністрів України від апеляційного розгляду справи у зв`язку з його неповноважністю. Колегія суддів відмовили в задоволенні цієї заяви у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.
Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч.1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15 зазначила, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
Тобто, нормами КАС України передбачено право позивача змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви. 
Збільшення чи зменшення розміру позовних вимог - це їх кількісна, а не якісна зміна.
Зміна розміру позовних вимог може бути викликана уточненням розрахунку ціни позову, частковим виконання спірного зобов`язання відповідачем, тобто збільшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі за тією ж раніше заявленою вимогою.
Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин та правових підстав позову, на яких ґрунтується вимога позивача.
При цьому, одночасна зміна предмету і підстав позову не допускається, оскільки ч.1 статті 47 КАС України при поєднанні слів «предмет» - «підстави» містить розділовий сполучник «або».
Відповідно до Академічного тлумачного словника розділовий сполучник «або» уживається на означення того, що з ряду перелічуваних предметів (явищ і т. ін.) можливий тільки один.
Правова позиція щодо застосування сполучника «або» висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2019 року по справі №815/1554/17.
Одночасна зміна і предмета і підстав позову не допускається. Подання такої заяви не повинно призводити до заявлення по суті нового адміністративного позову.
Натомість, доповнення позову додатковими вимогами не вважається зміною розміру позовних вимог та, відповідно, не є зміною позовних вимог, оскільки тлумачення заміни передбачає заміну, наприклад, однієї вимоги іншою, а не доповнення раніше заявлених вимог.
Дотримання зазначених вимог забезпечує дотримання принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.
Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що у даній справі, подавши заяву від 09 жовтня 2020 року про зміну предмету позову, в якій заявлено додаткові вимоги до нових відповідачів (Пенсійного фонду України, Верховної ради України, Міністерства внутрішніх справ України) із власним окремим предметом оскарження (нова вимога), які також передбачають нові окремі підстави оскарження (нові обставини, правові підстави, що були відсутні на час звернення з первинним позовом), позивачем по суті заявлено новий позов в рамках даної справи, що не відповідає вимогам ч. 1 статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 3 статті 166 КАС України передбачено, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Згідно ч. 1 статті 167 КАС України будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити, зокрема, підстави заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду (ч. 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява позивача про зміну підстав і предмету позову із залученням нових відповідачів підлягає поверненню без розгляду, оскільки в даному випадку заявлення таких позовних вимог, які передбачають нові окремі підстави оскарження, є фактично пред`явленням нового позову в рамках даної справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів підтримує висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення без розгляду заяви позивача про зміну предмету і підстав позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм процесуального права.
Таким чином, оспорювана ухвала відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 17 лютого 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Г.В. Земляна
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев