ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" березня 2021 р.           Справа№ 910/15368/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2020 (повний текст складено 02.12.2020)
у справі №910/15368/20 (суддя Гумега О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"
про стягнення 30 658,16 грн,

УСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в розмірі 30658,16 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем потерпілій особі страхового відшкодування в сумі 30568,16 грн. згідно договору добровільного страхування  від 24.04.2019, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як страхової компанії, у якій була застрахована цивільна  відповідальність особи, винної у ДТП,  у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франишизи, що становить 30568,16 грн.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про здійснення страхового відшкодування, подання якої передбачено положеннями статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а тому відповідач не порушував жодних прав позивача, оскільки ним не розглядалось питання щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування. Також вказав про понесення ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 02 грудня 2020 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки не враховані правові позиції Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.12.2019 у справі №465/4287/15 та  Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які викладені у постанові від 20.07.2020 у справі №276/752/16-ц, згідно яких попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика (або МТСБУ) із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11 січня 2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 28 січня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Відповідач отримав копію ухвали суду 13 січня 2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення, однак, у встановлений судом строк не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скарги. 
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи,  24 квітня 2019 року між позивачем - Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка", як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО" №370022/4615/0000011 (надалі - договір страхування).
Згідно з договором страхування у позивача був застрахований автомобіль "Mazda CX-5", 2019 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Строк дії договору страхування визначений з 00:00 год. 25.04.2019 до 24:00 год. 24.04.2020. 
04 жовтня 2019 року, тобто в межах строку дії договору страхування, в місті Києві на вулиці Андрія Малишка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Mazda CX-5", державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Ford Fiesta", державний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою № 3019282424622389 про дорожньо-транспортну пригоду Управління патрульної поліції у місті Києві.
ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_2 пукнтів 2.3б, 10.9, 10.10, 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №755/16766/19, відповідно до якої ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.
04.10.2019 ОСОБА_1 подала позивачу заяву №00321087 про подію, що має ознаки страхового випадку, у якій повідомила про вказане ДТП та просила виплату страхового відшкодування здійснити на СТО - ДП "АВТО ІНТЕРНЕШНЛ".
Вартість запасних частин та робіт, необхідних для проведення відновлювального ремонту автомобіля "Mazda CX-5", державний номер НОМЕР_1 , відповідно до рахунку-фактури ДП "АВТО ІНТЕРНЕШНЛ" №1167176_РФ_108064 від 05.10.2019 та акту виконаних робіт №1167176_ВН_153799 від 05.12.2019, становить 30 658,16 грн.
За страховим випадком (ДТП) згідно складених страхових актів №00321087 від 24.10.2019 та № 00321087/ККдоплата від 04.11.2019 по договору страхування було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 30  658,16 грн, виплата якого підтверджується позивачем наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №116256 від 29.10.2019, №117634 від 05.11.2019 та бухгалтерською довідкою №019127 від 29.10.2019.
Станом на дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 (водія автомобіля "Ford Fiesta"), особи, винної у ДТП, була застрахована відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/9941924. 
Відповідно до полісу № АМ/9941924 ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 100 000,00 грн, строк дії полісу встановлений з 09.04.2019 по 08.04.2020.
У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 30 658,16 грн страхового відшкодування.
Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що внаслідок здійснення страхової виплати позивач замінив у зобов`язанні кредитора та, відповідно статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", мав звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, відповідач, після отримання заяви, згідно ст. 36 вказаного Закону, мав її розглянути не пізніше 90 днів та виплатити страхове відшкодування або прийняти рішення про відмову у виплаті.  Однак, позивач відповідну заяву не подавав,  а одразу звернувся до суду, до закінчення вказаного строку, тому строк виконання відповідачем зобов`язання з виплати страхового відшкодування не настав і права позивача не порушені.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції погодився із вказаними доводами відповідача та прийшов до висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду та станом на дату ухвалення судом рішення у даній справі, строк виконання відповідачем свого обов`язку з прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або ж прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не настав, отже, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами порушення його прав (інтересів) відповідачем, а звернення позивача з даним позовом до суду є передчасним.
Однак, Північний апеляційний господарський суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно з ч. 2 ст. 512 та ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, виплата страхового відшкодування була здійснена позивачем у зв`язку зі страховою подією та у повній відповідності до умов договору №370022/4615/0000011 добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО"  від 24.04.2019.
Отже, факт виплати страховиком страхового відшкодування обумовив перехід до нього від страхувальника відповідних прав у порядку суброгації до особи, відповідальної за завдані збитки, в межах понесених ним витрат на виплату страхового відшкодування.
Основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке існувало на момент заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, та зміна в ньому кредитора.
Під час суброгації нового зобов`язання не виникає, первісні правовідносини залишаються незмінними. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Страховик виступає замість потерпілого.  
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.    
Таким чином позивач у даній справі виступає на правах потерпілого ( ОСОБА_1 ), а тому до нього перейшло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як винна особа - безпосередній її заподіювач ( ОСОБА_2 ), так і страхова компанія, відповідальна за останнього.
Відповідно до п.1.4 ч.1 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
Цивільна відповідальність безпосереднього заподіювача шкоди (особи винної у ДТП) ОСОБА_2 була застрахована відповідачем у відповідності до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" на підставі полісу №АМ/009941924 з лімітом відповідальності по майну у сумі 100 000,00 грн. та франшизою у розмірі 0,00 грн.
У постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 11.11.2019 у справі №755/16766/19 встановлена вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП та зазначено, що нею була подана заява про визнання її вини в повному обсязі.
Отже, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності власника автомобіля марки "Ford Fiesta", державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , тобто, особи, яка визнала свою винну у ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, а позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок ДТП, набув право вимоги до відповідача замість потерпілої особи.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст.29 вказаного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу відшкодовує особа, яка завдала збитки, на підставі статті 1194 ЦК України.
Аналогічні правові позиції викладені у постанові Верховного Суду  України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15, який зробив висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказана правова позиція також підтримана Верховним Судом у постанові від 13.05.2019 у справі №522/538/17.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ, визначаються Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (далі - Методика).
Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою: Сврз = Ср + См + Сс х (1 - Ез), де: Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.; Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.; Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відповідно до частини 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:  5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.
З матеріалів справи вбачається, що застрахований позивачем автомобіль "Mazda CX-5", державний номер НОМЕР_1 , 2019 року випуску, отже, на момент ДТП строк його експлуатації був менше одного року, тому коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, а у відповідача, в силу наведених положень чинного законодавства, виник обов`язок здійснити відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу в межах фактичних витрат, тобто, у повному обсязі - в сумі 30658,16 грн.
Щодо доводів відповідача і висновків суду першої інстанції про те, що позивач звернувся до суду із даним позовом передчасно, апеляційний господарський суд виходить з наступного. 
У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
За змістом пункту 36.2 статті 36 вказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"  детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.
До числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, яка має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.
Однак, подання відповідної заяви як підстави для виплати страхового відшкодування не заперечує права потерпілого звернутися за судовим захистом у разі ігнорування страховиком такої заяви, незгоди із розміром визначеної страхової виплати чи із рішенням страховика про відмову у страховому відшкодуванні.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України, яка кореспондується з положеннями ч.6  ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. 
Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме, шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика (МТСБУ) за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. 
Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до  страховика (МТСБУ) про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. 
Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
У вказаній постанові судом  також зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків (впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди) як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
Підставою вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду є твердження того, що виникнення права на отримання страхового відшкодування пов`язується не з поданням потерпілим (іншою особою, що має відповідне право) заяви про таке відшкодування, а саме, з настанням страхового випадку, що має наслідком виникнення у страховика обов`язку з регламентної виплати в силу закону та на підставі відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності його страхувальника, а за відсутності такого договору та у визначених законом випадках - виникнення цього обов`язку у МТСБУ.
Такий підхід (виникнення права на страхове відшкодування з моменту страхового випадку, а не з моменту звернення до страховика із відповідною заявою) і передбачає за можливе захист права щодо отримання регламентної виплати (страхового відшкодування) шляхом звернення потерпілого (іншої особи, що має відповідне право) до суду.
Апеляційним господарським судом також враховані правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду від 12.02.2021 у справі №910/6013/20 у спорі між цими ж сторонами (ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та ТзДВ  Страхова компанія "Альфа Гарант") за аналогічних обставин, у якій Верховний Суд не знайшов підстав відступати від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2019 у справі №465/4621/16-к.
У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався  04.10.2019, позовна заява подана 05.10.2020 (понеділок), тобто, в межах встановленого Законом річного строку, отже, відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, і відповідачем не надано доказів сплати вказаного страхового відшкодування після подання позову.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, наведені норми чинного законодавства, висновки Верховного Суду та оцінивши докази у справі в їх сукупності, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.
За встановлених обставин, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 02 грудня 2020 року прийняте із  невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, невірним застосуванням норм матеріального права, без врахування правових позицій Верховного Суду, а тому, відповідно до положень ст. 277 ГПК України, підлягає скасуванню  з прийняттям нового рішення про задоволення позову.  Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню.
На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позову та апеляційної скарги, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3153,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
Витрати відповідача на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача і не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02 грудня 2020 року.
3. Позов задовольнити повністю.
4. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" (01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, будинок 26, ідентифікаційний код 32382598) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (04112, м. Київ, вул. Теліги Олени, будинок 6 літ. В, ідентифікаційний код 20033533) - 30 658,16 грн страхового відшкодування, 2102,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та 3153,00 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва. 
6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 12.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко