Дата документу 02.02.2021 Справа № 310/5772/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №310/5772/19        Головуючий у 1 інстанції: Вірченко О.М.
Провадження № 22-ц/807/509/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2020 року про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів та акту про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними, 

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів та акту про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року залишено без змін.

В серпні 2020 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 02 серпня 2019 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням суду першої інстанції від 17 червня 2020 року, яке постановою Запорізького апеляційного суду залишено без змін, в задоволенні позову відмовлено, рішення суду набрало законної сили, а тому застосування заходів забезпечення позову є недоцільним.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2019 року у вигляді заборони будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на оскарження рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду 29 вересня 2020 року в касаційному порядку, можливість настання негативних наслідків для неї у вигляді передчасного продажу майна, просила скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви.

В судове засідання 02 лютого 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи позивач ОСОБА_1 її представник – ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , відповідач Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державне підприємство «СЕТАМ» не з`явились.

Представник відповідачаОСОБА_3 ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника.

Від представника позивачаОСОБА_2  надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що представник ОСОБА_1 прийматиме участь у судовому засіданні у Шевченківському районному суді м. Запоріжжя.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, судову повістку в судове засідання апеляційного суду, призначене на 02 лютого 2021 року, представник відповідача  ОСОБА_1   ОСОБА_2  отримав 15 січня 2020 року ( а.с.64). 

В силу вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажними причини неявки у судове засідання позивача та представника останнього -ОСОБА_2 та ухвалив розглядати справу апеляційним судом у судовому засіданні за відсутністю сторін.

При цьому апеляційним судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01 жовтня 2020 року, ухваленій у справі №361/8331/18, в який касаційний суд зазначив про таке.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. 

Виходячи з доводів касаційної скарги, причиною неявки до суду апеляційної інстанції представника відповідача є надання переваги участі у розгляді іншої справи.

Отже, оскільки поважність причин неявки представника відповідача судом апеляційної інстанції не встановлена, заявник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), розгляд апеляційним судом справи у відсутності відповідача та його представника не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наявності рішення суду про відмову в задоволенні позову, яке набрало законної сили 29 вересня 2020 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_3 , третя особа: ТОВ «ОТП Факторинг Україна», про визнання електронних торгів та акту про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними.
Просила визнати електронні торги з продажу належного мені цілого убудованого приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом №408824 проведення електронних торгів від 29 травня 2019 року, переможцем яких визнано ОСОБА_3 та акт про проведені електронні торги від 12 червня 2019 року недійсними, судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав власності на ціле убудоване приміщення загальною площею 62,2 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють у часі відповідно до приписів ст. 158 ЦПК України.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

За приписами ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1,2 ст. 273 ЦПК України).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (ст. 384 ЦПК України).

Враховуючи, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено, постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , судові рішення набрали законної сили, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову на підставі ч.9 ст. 158 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року і скасування заходів забезпечення позову призведе до порушення її прав, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновок суду про набрання законної сили судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено продовження дії заходів забезпечення позову у разі касаційного оскарження судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки фактично зводяться до не згоди ОСОБА_1 з постановою Запорізького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  в особі представника ОСОБА_2  залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 листопада 2020 року про скасування заходів забезпечення позову у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова