ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/2384/20 пров. № А/857/14910/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
 головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
 суддів          -                                                    Курильця А. Р., Пліша М. А.,
 з участю секретаря судового засідання –    Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 260/2384/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці Держмитслужби про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку,-

суддя в 1-й інстанції – Дору Ю. Ю.,
час ухвалення рішення – 16.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                               в с т а н о в и в: 

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Закарпатської митниці ДФС, в якій просив зобов`язати Закарпатську митницю ДФС нарахувати та виплатити йому середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку за період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року у розмірі визначеному судом та із утриманням обов`язкових податків та зборів з даної суми до Державного бюджету України.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2020 року замінено первісного відповідача - Закарпатську митницю ДФС на належного відповідача – Закарпатську митницю Держмитслужби.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року позов задоволено. Зобов`язано Закарпатську митницю Держмитслужби нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 30248,36 грн з урахуванням сум обов`язкових до сплати податків та внесків.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі №260/1178/18 задоволено позов ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: визнано протиправним та скасовано наказ Закарпатської митниці ДФС від 26 жовтня 2018 року №942-о “Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби”; поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС з 27 жовтня 2018 року; стягнуто на користь ОСОБА_1 , із Закарпатської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 у розмірі 32750,44 гри із утримання податків та інших обов`язкових платежів. Допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 , на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 7841,34 грн. Вказане судове рішення було виконане після звернення позивача наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №912-о, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС. Наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №913-о звільнено Стольця Івана державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС, із займаної посади 05 грудня 2019 року за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст.36 Кодексу законів про працю України. При звільненні позивач жодних скарг щодо порушення його прав не подавав. На виконання рішення суду від 13 лютого 2020 року заробітна плата за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі була виплачена згідно з наказом 09 квітня 2020 року. Вважає, що відповідач під час звільнення позивача із державної служби діяв у межах та спосіб встановлений чинним законодавством. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи апеляційної скарги, вважає правильними висновки суду першої інстанції про задоволення його позовних вимог, оскільки рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня про поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу виконано 04 грудня 2019 року. Затримка виконання судового рішення про поновлення на роботі становить період з 12 березня 2019 року по 03 грудня 2019 року. Наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №913-о його звільнено із займаної посади 05 грудня 2019 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Всупереч пункту 2.1 вказаного наказу від 04 грудня 2019 року №913-о, та ст.ст.47, 116 КЗпП України позивачу не було виплачено належну згідно ст.236 КЗпП України суму заробітної плати за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Вказана заробітна плата за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі була виплачена позивачу лише наказом Закарпатської митниці ДФС від 09 квітня 2020 року №7-н, виданим на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №260/1764/19. Вважає, що відповідачем порушено вимоги ст.116,117 КЗпП України, тому затримка фактичного повного розрахунку із ним складає період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року. За вказаний період затримки фактичного повного розрахунку, відповідно до ст.117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, учасники справи подали до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, а тому з врахуванням наведеного вище колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності учасників справи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у справі №260/1178/18 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ Закарпатської митниці ДФС від 26 жовтня 2018 року №942-о “Про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади державної служби”. Поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС з 27 жовтня 2018 року. Стягнено на користь ОСОБА_1 із Закарпатської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 у розмірі 32750,44 грн із утримання податків та інших обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 7841,34 грн підлягає до негайного виконання.
Незважаючи на негайне виконання, рішення суду від 11 березня 2019 року в частині поновлення на роботі не виконувалась, що, фактично, не заперечувалось сторонами в ході судового розгляду.
Як вбачається з матеріалів справи, лише після звернень позивача в порядку, встановленому Законом України “Про звернення громадян”, наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №912-о поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС.
Наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №913-о звільнено ОСОБА_1 , державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС, із займаної посади 05 грудня 2019 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України.
Всупереч пункту 2.1 вказаного наказу від 04 грудня 2019 року №913-о, та ст.ст.47, 116 КЗпП України позивачу не було виплачено належну згідно зі ст.236 КЗпП України суму заробітної плати за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. Вказана заробітна плата за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі була виплачена позивачу згідно з наказом Закарпатської митниці ДФС від 09 квітня 2020 року №7-н, виданого на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року №260/1764/19.
Як встановив суд першої інстанції, і цей факт не заперечується сторонами, спір щодо розміру суми заробітної плати за період затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі (за період з 12 березня 2019 року по 03 грудня 2019 року) був відсутній, що також підтверджується рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №260/1764/19.
Зважаючи на те, що затримка фактичного повного розрахунку за період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року з позивачем не проведена відповідачем у добровільному порядку, позивач звернувся в суд за захистом свого порушеного права.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі заробітна плата була виплачена позивачу тільки наказом Закарпатської митниці ДФС від 09 квітня 2020 року №7-н, виданого на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року №260/1764/19, а тому позивач має право на виплату середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні виплат за час затримки виконання судового рішення за період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року у розмірі 30248,36 грн.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.
Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Також ст.236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначені вище норми трудового права не містять застережень, що власник або уповноважений ним орган звільняється від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі.
Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
Вказаними нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Умовами застосування ч.1 ст.117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Вказаний у ч.1 ст.117 КЗпП України законодавчий припис є загальним і не встановлює конкретні види виплат, які роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові в день його звільнення.
Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 травня 2020 року у справі №810/451/17 (провадження №11-1210апп19) та у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП і статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.
Верховний Суд зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Матеріалами справи стверджується, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2019 року позивача поновлено на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС з 27 жовтня 2018 року. Стягнено на його користь із Закарпатської митниці ДФС середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 року у розмірі 32750,44 грн із утримання податків та інших обов`язкових платежів. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді державного інспектора відділу митного оформлення №3 митного поста “Лужанка” Закарпатської митниці ДФС та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в розмірі 7841,34 грн підлягає до негайного виконання.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, лише 04 грудня 2019 року поновлено ОСОБА_1 на посаді державного інспектора відділу митного оформлення № 3 митного поста "Лужанка" Закарпатської митниці ДФС.
Також, з матеріалів справи вбачається, що наказом Закарпатської митниці ДФС від 04 грудня 2019 року №913-о звільнено ОСОБА_1 із займаної посади 05 грудня 2019 року за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 Кодексу законів про працю України. Всупереч пункту 2.1 вказаного наказу від 04 грудня 2019 року №913-о, та ст.ст.47, 116 КЗпП України позивачу не було виплачено належну згідно зі ст.236 КЗпП України суму заробітної плати за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі. 
Матеріалами справи стверджується, що вказана заробітна плата за час вимушеного прогулу внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі була виплачена позивачу згідно з наказом Закарпатської митниці ДФС від 09 квітня 2020 року №7-н, виданого на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року №260/1764/19, у розмірі 65590,24 грн.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, затримка фактичного повного розрахунку із позивачем становить період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року, за вказаний період затримки фактичного повного розрахунку, відповідно до ст.117 КЗпП України, відповідач повинен виплатити позивачу середній заробіток.
Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України “Про оплату праці” визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.
Згідно з довідкою Закарпатської митниці  ДФС від 21 листопада 2018 року № 07-70-05/ 39-1175 середньогодинна заробітна плата становить 44,68 грн.
Також зі змісту довідки- розрахунку від 28 липня 2020 року № 07-70-05/39-104 вбачається, що норма робочого часу при 40-годинному робочому тижні за період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року складає 677 год. згідно з листами Міністерства соціальної політики України на 2019 р. та 2020 р. Як визначив відповідач у згаданій довідці, загальна сума середньої заробітної плати ОСОБА_1 становить 30248,36 грн (677 год. х 44,68 грн).
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про право позивача у спірних правовідносинах на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні усіх належних виплат за період з 06 грудня 2019 року по 08 квітня 2020 року у розмірі 30248,36 грн.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до  ст.316 КАС України  апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки апеляційний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                 п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 листопада 2020 року у справі № 260/2384/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 09 березня 2021 року.