ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

20 січня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/8329/19 
Номер провадження 22-ц/816/27/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, Державна установа «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України»
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2020 року в складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 21 вересня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належним їй майном, а саме: визнати незаконною самовільну прибудову до квартири у зв`язку з порушенням показників освітлення згідно ДБН В.2.5-28:18 «Природне та штучне освітлення»; зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за власний рахунок знести прибудову та привести зовнішній вигляд будинку у належний стан; стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.
Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Влітку 2019 року, точної дати позивач не пам`ятає, відповідачі почали ремонтні роботи, а саме, реконструкцію ґанка з навісом. Позивача про початок проведення реконструкції не повідомили, з проектом реконструкції не ознайомили. Згоду на проведення прибудови до будинку позивач, як власник земельної ділянки та сусідка, не надавала відповідачам. Фактично відповідачі самовільно здійснили реконструкцію ґанка з навісом, шляхом облаштування своєї веранди. Здійснена відповідачами прибудова істотно порушує права позивача, оскільки не тільки має неестетичний вигляд, але й затемнила освітлення сонячним світлом вікна житлової кімнати, що підтверджується фотографіями вікна позивача. Відсутність освітлення та спричинення позивачу матеріальної шкоди у вигляді псування її майна негативно впливають на її психологічний стан, внаслідок чого позивачу завдано моральну шкоду.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за власний рахунок прибрати огорожу веранди, виготовленої з поліетиленової плівки та привести зовнішній вигляд будинку АДРЕСА_2 у належний стан.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 500 грн в солідарному порядку.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2305 грн 20 коп. в дольовому порядку, тобто по 1152 грн 60 коп. з кожного.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі мають право використовувати своє майно згідно своєї волі, а доказів того, що дії відповідачів порушили право власності позивача в судовому засіданні суду першої інстанції досліджено не було.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду і в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки, як зазначає апелянт, відповідачами не вчинялися жодні дії на порушення прав позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 – ОСОБА_5 , представника ОСОБА_1 – адвоката Титора Р.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 мешкає в будинку АДРЕСА_1 та є власником квартири АДРЕСА_3 у вищевказаному будинку на підставі договору купівлі-продажу від 10 жовтня 1990 року. Також позивач є власником земельної ділянки, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 52-53, 55).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 (є власниками іншої частини будинку АДРЕСА_4 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 59-61).
Фактично у домоволодінні АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Влітку 2019 року, точної дати позивач не пам`ятає, відповідачі почали ремонтні роботи, а саме реконструкцію ґанка з навісом, що полягає в завішуванні та з`єднанні ґанка та криші поліетиленом.
Позивач ОСОБА_1 в суді першої інстанції пояснила, що відповідачі про початок проведення реконструкції не повідомили її, з проектом реконструкції не ознайомили. Згоду на проведення прибудови до будинку вона, як власник земельної ділянки та сусідка, не надавала. Фактично відповідачі самовільно здійснили реконструкцію ґанка з навісом шляхом облаштування веранди.
Позивач ОСОБА_1 вказує що проведені відповідачами облаштування порушують її права, оскільки не тільки має неестетичний вигляд, але й порушує права позивача, оскільки затемнили освітлення сонячним світлом вікна житлової кімнати, що підтверджується фотографіями вікна позивача.
Позивач зверталась до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Сумської міської ради, ДУ «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», що підтверджується матеріалами справи:
листом від 17 вересня 2019 року № 226/29.01-13 Управління державного архітектурно-будівельного контролю повідомило, що під час візуального огляду з виїздом на місце 16 вересня 2019 року з 09-00 години до 10-00 години ознак будівництва (капітального характеру) не виявлено. Зафіксовано, що по факту огорожа веранди виготовлена з поліетиленової плівки (а.с. 69).
Згідно протоколу вимірювання освітленості у виробничих та громадських приміщеннях № 340 від 17 вересня 2019 року у житловій кімнаті буд. АДРЕСА_1 на момент проведення вимірів природної освітленості в обстеженій житловій кімнаті фактичні значення КПО в системі біологічного освітлення нижче нормативних показників освітлення згідно ДБН В.2.5-28:18 «Природне та штучне освітлення» (копія протоколу додається, оригінал зберігається у позивача) (а.с. 71).
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачі здійснили перебудову, фактично завісивши вікно позивача поліетиленом, що перешкоджає світлу потрапляти до помешкання позивача та таким чином чинять перешкоди позивачу у користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_5 , тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Стягуючи з відповідачів моральну шкоду в розмір 500 грн в солідарному порядку, суд першої інстанції вважав, що даний розмір є достатнім для відновлення порушених прав позивача.
Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками місцевого суду, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Як в суді першої так і апеляційної інстанції знайшло підтвердження порушення прав позивача на належне освітлення своєї кімнати, внаслідок облаштування відповідачами огорожі веранди, виготовленої з поліетиленової плівки.
Не відповідність освітлення кімнати позивача показникам освітлення згідно ДБН В.2.5-28:18 «Природне та штучне освітлення» внаслідок облаштованої відповідачами огорожі веранди з поліетиленової плівки підтвердив в суді апеляційної інстанції і спеціаліст Державної установи «Сумський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» Мороз О.В.
Доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що огорожа веранди, виготовленої з поліетиленової плівки вже існувала на момент вселення відповідачів у квартиру, не заслуговують на увагу, оскільки наявність спірної огорожі веранди технічною документацією на домоволодіння не підтверджується (а.с. 56-58).
Не залучення в якості відповідача по справі іншого співвласника будинку ОСОБА_4 не може бути підставою для скасування рішення місцевого суду, оскільки суд зобов`язав усунути перешкоди позивачці у користуванні житлом саме тих осіб, які своїми діями створили такі перешкоди, що відповідає вимогам діючого законодавства. Доказів про те, що облаштування огорожі веранди здійснювала і ОСОБА_4 матеріали справи не містять.
Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суд врахував вік позивача, тривалість порушення її прав, обсяг вимушених змін у її житті у зв`язку з порушенням її прав відповідачами. Визначений розмір відповідає вимогам розумності і справедливості. Тому доводи апелянта про зворотнє не ґрунтуються на матеріалах справи і діючому законодавстві.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий:                                                                В.І. Криворотенко
Судді:                                                                        О.І. Собина
                                                                               Т.А. Левченко