ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3282/20
Головуючий у першій інстанції – Гагаріна Т. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/85/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Харечко Л.К.,
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А.,

учасники справи: позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року у складі судді Гагаріної Т.О., повний текст якого складений 18 вересня 2020 року у м. Ніжин, Чернігівської області,

                                      У С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі – Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 31.10.2007 у розмірі 16 148,26 грн та судових витрат в сумі 2 102,00 грн, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідач 31.10.2007 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву позичальника.
При підписанні заяви позичальника ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Заявою відповідача підтверджується факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Тобто, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). 
Як вказував АТ КБ «ПриватБанк», він свої зобов`язання виконав, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Проте ОСОБА_1 в порушення умов кредитного договору та ст. ст. 526, 527, 1054  ЦК України своїх зобов`язань не виконав, не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 19.05.2020 утворилась заборгованість у розмірі 16 148,26 грн, яка складається з:
11 104,88 грн – заборгованість за тілом кредиту;
5 043,38 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на підтвердження позовних вимог позивачем були надані усі належні докази на підтвердження укладення кредитного договору, зокрема, заява позичальника від 31.10.2007, у якій відповідачем особисто вказана інформація про себе, він висловив згоду на укладення договору, підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», а отже, підтвердив той факт, що був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Також, суду була надана виписка про рух коштів по картковому рахунку позичальника, де зазначено, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, що він неодноразово знімав кошти, купував продукти, сплачував комунальні послуги, здійснював перерахування на інші рахунки, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування, а отже, й отримав кредитну картку, оскільки, проведення вказаних операцій є неможливим без її наявності.
На думку АТ КБ «Приватбанк», кредитний договір, який був укладений між сторонами, повністю відповідає вимогам чинного законодавства, він є публічним і відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України його умови є однаковими для всіх споживачів аналогічних банківських послуг. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подавався.
Вислухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Встановлено, що 31.10.2007 ОСОБА_1 підписав заяву позичальника про отримання кредитного ліміту на кредитну картку № НОМЕР_1 (а. с. 19).
Текст вказаної заяви свідчить про те, що Банк надав позичальнику строковий кредит в сумі 1 776,59 грн на строк 10 місяців, з 31.10.2007 по 31.08.2008 включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,0 грн та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 212,83 грн в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). 
Сторони узгодили, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «5» по «10» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 177,76 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також, інших витрат згідно з Умовами.
Для виконання зобов`язань Банк відкрив Позичальнику рахунок НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам.
Позичальник зобов`язувався повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.
При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1 Умов за кожен день прострочки.
Крім того сторони передбачили, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ чи в інших випадках відповідно до п. 3.3 Умов.
Довідка АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 18) свідчить про те, що на виконання кредитного договору № б/н від 31.10.2007 року відповідачу були видані кредитні картки: № НОМЕР_1 дата відкриття – 31.10.2007 з терміном дії до 05/09, № НОМЕР_3 дата відкриття – 27.07.2010 з терміном дії до 10/13, № НОМЕР_4 дата відкриття – 24.10.2013 з терміном дії до 10/17, № НОМЕР_5 дата відкриття – 21.06.2018 з терміном дії до 09/21.
Також матеріалами справи підтверджено, що у період з 31.10.2007 по 06.06.2019 ОСОБА_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт (а. с. 45).  
З виписки по рахунку відповідача, починаючи з дня оформлення кредитної картки № НОМЕР_6 за період з 31.10.2007 по 01.05.2020 вбачається, що останній користувався кредитними коштами, зокрема, знімав готівку в банкоматі, розраховувався кредитними коштами за придбання продуктів, інших товарів та послуг, здійснював перерахування на інші рахунки, поповнював рахунок в терміналі самообслуговування (а. с. 46 - 55).
На підтвердження заявленої Банком заборгованості ОСОБА_1 надано відповідний розрахунок станом на 19.05.2020, згідно з яким розмір заборгованості за кредитним договором становить 16 148,26 грн, з яких: 11 104,88 грн – заборгованість за тілом кредиту; 5 043,38 грн – заборгованість за відсотками (а. с. 31-32). 
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 Кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.
У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Обґрунтовуючи право вимоги повернення тіла кредиту і відсотків, Банк посилався на Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи Банку, як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог у письмовому вигляді, регулюються відносини між Банком і Клієнтом по відкриттю і обслуговуванню карткового рахунку Клієнта та інших банківських послуг, зазначених в заяві.
Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі № 1-12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно – правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Отже пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг – це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. 
Як вірно зазначив суд першої інстанції, зазначені в заяві Умови Банку, з підписом відповідача позивачем надані не були, в зв`язку з чим, не підтверджено, що цей документ на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів містив основні умови кредитування.
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач підписав заяву позичальника, в якій чітко визначені усі умови договору кредиту, зокрема, сума кредиту, яка надається позичальнику, строк, на який надається кредит, процентна ставка, права та обов`язки Клієнта (позичальника) і Банку, передбачена і відповідальність сторін у випадку невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит – це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 Кодексу).
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що, в порушення вимог статтей 12, 81 ЦПК України судом першої інстанції залишено поза увагою те, що сторонами на момент укладення кредитного договору були погоджені усі істотні його умови, а тому, суду слід було визначити й стягнути наявну заборгованість за кредитом і відсотками відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви позичальника, з урахуванням також й інших наданих позивачем доказів.
Підписавши вказану заяву позичальника, яка є складовою частиною кредитного договору ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на запропоновані Банком умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач отримав кредитні кошти відповідно до умов укладеного 31.10.2007 сторонами кредитного договору, користувався ними, порушуючи при цьому умови договору, не сплачуючи обов`язкові платежі в установлені строки, що і стало наслідком виникнення заборгованості, як за тілом кредиту, так і за відсотками.
Так, згідно розрахунку, наданого суду першої інстанції заборгованість відповідача перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором станом на 19.05.2020 становить 16 148,26 грн, проте, апеляційним судом встановлено, що вказана заборгованість складає 9 539,13 грн, з яких: 7 684,36 грн – заборгованість за тілом кредиту і 1 854,77 грн – заборгованість за відсотками. 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, розглядаючи дану справу, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що стало наслідком прийняття незаконного по суті рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк».
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року – скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 9 539,13 грн. 
Частинами 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову – на відповідача.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2 102,00 грн і судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153,00 грн.   
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381 – 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 вересня 2020 року скасувати.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ – 14360570, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.10.2007 в сумі 9 539,13 (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять дев`ять) грн 13 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ – 14360570, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 2 102,00 (дві тисячі сто дві) грн. 00 коп і судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 153,00 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча                                        Судді: