ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/2578/20 пров. № А/857/14893/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Стельмаха П.П.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року (головуючого судді Кравціва О.Р., ухвалене у відкритому судовому засіданні о 11 год. 01 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 16.10.2020) у справі №380/2578/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.04.2020 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області в якому просить визнати протиправним та скасувати п. 59 наказу Головного управління Національної поліції у Львівській області від 20.02.2020 №700 в частині застосування до позивача, начальника 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) СВ Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 , дисциплінарного стягнення у виді догани.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року позов задоволено повністю. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що у процесі своєї діяльності ОСОБА_1 неефективно розслідував низку кримінальних справ та допускав інші службові порушення, а тому законно притягнула майора поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до частини 1 статті 303 КАС України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.
Колегія суддів дійшла висновку щодо відмови для врахування доповнення апеляційної скарги поданого до апеляційного суду 16.02.2021, оскільки таке подане з пропуском строку на апеляційне оскарження.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача Терех І.М. апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивача ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно із частинами 1, 2 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що на виконання наказу ГУНП у Львівській області від 02.12.2019 №3651, відповідно до вимог «Інструкції з організації та проведення перевірок службової діяльності органів (підрозділів) Національної поліції», затвердженої наказом МВС України від 31.01.2017 №67, комісією ГУНП у Львівській області в період з 03.12.2019 по 06.12.2019 проведено комплексне інспектування службової діяльності Дрогобицького відділу ГУНП у Львівській області, під час якого виявлено численні недоліки.
У висновку службового розслідування неналежного виконання службових обов`язків з боку окремих працівників Дрогобицького відділу поліції ГУНП у Львівській області, затвердженому начальником ГУНП у Львівській області полковником поліції В.Віконським 06.02.2020, встановлено, що за розслідуванням кримінальних проваджень по ДТП із числа працівників СВ Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області закріплено майора поліції ОСОБА_1 . На перевірку надано 14 кримінальних проваджень по лінії ДТП. В ході вивчення кримінальних проваджень встановлено, що огляди місць дорожньо-транспортних пригод проводяться тільки слідчими, які закріплені за лінією розслідування кримінальних правопорушень даної категорії. Як негатив відмічено те, що схеми до протоколів ОМП виконуються на листках формату А4, а не на бланку розробленому ГСУ НП України, фото таблиці до протоколів огляду місця ДТП та транспортного засобу неякісні, неналежно оформлені (відсутні пояснювальні написи та фотокартки не скріплені печатками відділу поліції, не засвідчені підписами), слідчі експерименти із учасниками дорожньо-транспортних пригод не проводяться протягом тривалого періоду часу, судові експертизи призначаються невчасно, що призводить до затягування проведення розслідування у ряді кримінальних проваджень та порушення розумних строків досудового розслідування.
У низці кримінальних проваджень, де водії причетні до дорожньо-транспортної пригоди місце події залишили, слідчі (розшукові) дії проводяться безпланово, епізодично, плани спільних дій з оперативними підрозділами відсутні; по тяжких злочинах відсутні накази про створення слідчо-оперативних груп СОГ, не проведено допити осіб, які проживають поруч із місцями вчинення дорожньо-транспортних пригод, доручення оперативному підрозділу носять формальний характер, відсутнє планування у розслідуванні даної категорії кримінальних проваджень, що призводить до не розкриття злочинів даної категорії.
У кримінальних провадженнях, які перебувають у провадженні начальника 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 , зокрема зареєстрованих до 2019 року не дотримано вимоги, щодо вилучення транспортних засобів з місця ДТП, та подальшого звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.
Також перевіркою прийняття рішення по речових доказах – транспортних засобах, на корті накладено ухвалами слідчого судді арешт установлено аналогічні порушення п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 №1104.
За висновком службового розслідування за порушення службової дисципліни до начальника 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у виді догани.
Згідно з наказом ГУНП у Львівській області від 20.02.2020 №700 проведеним службовим розслідуванням встановлено, що факти які стали підставою для призначення службового розслідування знайшли своє підтвердження та стали можливими унаслідок, зокрема, неналежного виконання службових обов`язків з боку начальника 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 , котрим не дотримано вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 2, частини 2 статті 9, частин 1, 4 статті 28, частин 1 статті 40, статей 91-93 КПК України та підпункту 3 пункту 1 розділу 2, підпункту 2 пункту 3 розділу 6 «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 №570, щодо порушення розумних строків, безпричинної тяганини, швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних проваджень №12019140110001251, №12019140110000304, №1201914011000042, №12019140110000493, №12017140110001143, №12019140110001991, №12019140110001716, №12013150110001305.
За порушення службової дисципліни, зокрема вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 2, частини 2 статті 9, частин 1, 4 статті 28, частин 1 статті 40, статей 91-93 КПК України та підпункту 3 пункту 1 розділу 2, підпункту 2 пункту 3 розділу 6 «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України», затвердженого наказом МВС України від 06.07.2017 №570, керуючись пунктом 2 частини 3 статті 13 «Дисциплінарного статуту Національної поліції України», затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, до начальника 1-го відділення (з розслідування тяжких та особливо тяжких злочинів) Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області майора поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення – догана (пункт 59 резолютивної частини).
Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує його права, позивач звернувся за їх захистом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-УІІІ (далі – Закон №580-VIII), поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Статтею 18 Закону №580-VIII визначено основні обов`язки поліцейського. Зокрема, поліцейський зобов`язаний: - неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; - професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; - поважати і не порушувати прав і свобод людини; - надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; - зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; - інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Відповідно до пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських. затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.11.2016 року №1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.
Частиною 1 статті 19 Закону №580-VIII передбачено види відповідальності поліцейських. У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2 ст. 19 Закону №580-VIII).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 №2337- VIII (далі – Дисциплінарний статут), службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: 1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; 2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; 3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; 4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; 5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; 6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; 7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини; 8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку; 9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень; 10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів; 11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень; 12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення; 13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції; 14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Згідно з частиною 1 статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Частиною 3 статті 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
Відповідно до частини 2 статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.
Статтею 19 Дисциплінарного статуту регламентовано порядок застосування дисциплінарних стягнень.
У висновку за результатами службового розслідування зазначаються: 1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування; 2) підстава для призначення службового розслідування; 3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку; 4) пояснення поліцейського щодо обставин справи; 5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; 6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; 7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; 9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; 10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; 11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку (частина 1 статті 19 Дисциплінарного статуту).
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби (частини 3 статті 19 Дисциплінарного статуту).
Обставинами, що пом`якшують відповідальність поліцейського, є: 1) усвідомлення та визнання своєї провини у вчиненні дисциплінарного проступку; 2) попередня бездоганна поведінка; 3) високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та державних нагород; 4) вжиття заходів щодо запобігання, відвернення або усунення негативних наслідків, які настали або можуть настати внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, добровільне відшкодування завданої шкоди; 5) вчинення проступку під впливом погрози, примусу або через службову чи іншу залежність; 6) вчинення проступку внаслідок неправомірних дій керівника.
Обставинами, що обтяжують відповідальність поліцейського, є: 1) вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння; 2) вчинення дисциплінарного проступку повторно до зняття в установленому порядку попереднього стягнення; 3) вчинення дисциплінарного проступку умисно на ґрунті особистої неприязні до іншого поліцейського, службовця, у тому числі керівника, чи помсти за дії чи рішення стосовно нього; 4) настання тяжких наслідків, у тому числі збитків, завданих вчиненням дисциплінарного проступку; 5) вчинення дисциплінарного проступку на ґрунті ідеологічної, релігійної, расової, етнічної, тендерної чи іншої нетерпимості (частин 3, 4, 6 статті 19 Дисциплінарного статуту).
Частинами 7-9 статті 19 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.
Окрім цього, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893 від 07.11.2018 затверджені Порядок проведення службових розслідувань в Національній поліції України та Положення про дисциплінарні комісії в Національній поліції України.
Відповідно до пункту 4 Розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, службове розслідування має встановити: - наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; - наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; - ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; - обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; - відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; - вид і розмір заподіяної шкоди; - причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Організація роботи слідчих підрозділів Національної поліції України регламентується Положенням про органи досудового розслідування Національної поліції України, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.07.2017 №570 (далі – Положення).
Згідно з пунктом 1 Розділу І даного Положення органи досудового розслідування Національної поліції України (далі – органи досудового розслідування) є структурними підрозділами апарату центрального органу управління поліції, її територіальних органів - головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві, територіальних (відокремлених) підрозділів головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях та місті Києві (далі – територіальні (відокремлені) підрозділи поліції), які згідно з кримінальним процесуальним законодавством забезпечують досудове розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції.
Згідно пункту 3 Розділу І даного Положення правову основу діяльності органів досудового розслідування становлять Конституція України, Кримінальний кодекс України (далі – КК України), Кримінальний процесуальний кодекс України (далі – КПК України) та інші нормативно-правові акти з питань досудового розслідування.
Частиною 1 Розділу II Положення визначено завдання, які покладаються на органи досудового розслідування: - захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; - охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; - забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Національної поліції; - забезпечення відшкодування фізичним і юридичним особам шкоди, заподіяної кримінальними правопорушеннями; - виявлення причин і умов, які сприяють учиненню кримінальних правопорушень, і вжиття через відповідні органи заходів щодо їх усунення.
Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу VI Положення слідчий – службова особа органу Національної поліції України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої КПК України, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень. Під час досудового розслідування слідчий самостійно приймає процесуальні рішення, крім випадків, коли законом передбачено винесення рішення слідчого судді, суду або згода прокурора чи погодження керівника органу досудового розслідування або якщо рішення про його проведення приймає виключно прокурор, і є відповідальним за законне та своєчасне виконання цих рішень.
Згідно пункту 3 Розділу VI Положення при виконанні своїх службових обов`язків слідчий зобов`язаний: - під час досудового розслідування дотримуватися вимог Конституції України, КПК України та законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; - забезпечувати повне, усебічне та неупереджене розслідування кримінальних правопорушень у межах установлених КПК України строків; -виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються в письмовій формі; -забезпечувати реалізацію в повному обсязі прав і законних інтересів усіх учасників кримінального провадження; - не розголошувати відомості, що становлять державну чи іншу таємницю, що охороняється законом, інформацію про приватне (особисте і сімейне) життя особи та інші відомості, здобуті при розслідуванні кримінальних правопорушень; - не вчиняти будь-яких дій, що ганьблять звання слідчого і можуть викликати сумнів у його об`єктивності та неупередженості; - у разі наявності підстав, передбачених статтею 77 КПК України, заявляти самовідвід від участі в кримінальному провадженні в порядку, визначеному статтею 80 КПК України.
Пунктом 4 Розділу VI Положення передбачено, що службові особи органів та підрозділів поліції, крім безпосередніх керівників органів досудового розслідування, вищих керівників органів досудового розслідування, які діють у межах повноважень, визначених КПК України, не можуть мати доступу до матеріалів кримінальних проваджень, витребувати їх у слідчого для перевірки стану розслідування кримінального правопорушення, вивчення і надання вказівок, визначення кваліфікації кримінального правопорушення чи будь-яким іншим способом утручатися в процесуальну діяльність слідчого. Утручання в процесуальну діяльність слідчих осіб, що не мають на те законних повноважень, не допускається.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.
Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.
Згідно статті 2 Кримінального процесуального кодексу України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Частиною 2 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно з частиною 1 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Водночас згідно з ч. 2 цієї статті проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження – суд.
Відповідно до частини 3 статті 28 Кримінального процесуального кодексу України критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: - складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; - поведінка учасників кримінального провадження; - спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.
Згідно з частиною 1 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.
Відповідно до частини 5 статті 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Стаття 91 Кримінального процесуального кодексу України передбачено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні
У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: - подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); - винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; - вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; -обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; - обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; - обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; - обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру (частина 1 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України).
Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина 2 статті 91 Кримінального процесуального кодексу України).
Згідно з приписами статті 92 Кримінального процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Статтею 93 Кримінального процесуального кодексу України регламентовано збирання доказів. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.
Докази можуть бути одержані на території іноземної держави в результаті здійснення міжнародного співробітництва під час кримінального провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Позивач покликається на те, що наказом ГУНП у Львівській області від 05.02.2020 №508 змінено персональний склад дисциплінарної комісії, яким виключено старшого слідчого в ОВС Михайла Саса та призначено членом комісії старшого слідчого в ОВСВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області підполковника поліції Тетяну Фільварську-Драган. Вивчення кримінальних проваджень за фактами ДТП під час службового розслідування проводив старший слідчий в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області підполковник поліції ОСОБА_2 . Проте членом дисциплінарної комісії з відділу розслідування злочинів скоєних на транспорті СУ ГУНП у Львівській області надалі було призначено старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП у Львівській області підполковника поліції Тетяну Фільварську-Драган, яка і ставила підпис у висновку службового розслідування, хоча фактично матеріали справи не вивчала, що ставить під сумнів об`єктивність службового розслідування у даній частині. Однак суд не бере до уваги такі покликання, оскільки вони не знайшли підтвердження під час судового розгляду іншими доказами. Крім того, позивач не довів протиправність факту заміни одного члена комісії іншим. З позиції суду лише факт заміни одного члена комісії іншим під час проведення службового розслідування, у цьому випадку, не може вказувати на необ`єктивність проведеного розслідування чи упередженість його висновків.
Щодо посилання відповідача у оскаржуваному наказі на вимоги пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 18 (Основні обов`язки поліцейського) Закону України «Про Національну поліцію», ст. 2 (Завдання кримінального провадження), ч. 2 ст. 9 (Законність), ч.ч. 1, 4 ст. 28 (Розумні строки), ч. 1 ст. 40 (Слідчий органу досудового розслідування), ст. 91 (Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), ст. 92 (Обов`язок доказування), ст. 93 (Збирання доказів) КПК України та підп. 3 п. 1 розділу 2 (Завдання органів досудового розслідування), підп. 2 п. 3 розділу 6 (Права і обов`язки слідчих, гарантії їх процесуальної незалежності) «Положення про органи досудового розслідування Національної поліції України», які містять загальні норми права, та не конкретизують, що саме працівником поліції та слідчим було порушено, є формальним та не свідчить про обґрунтованість оскаржуваного наказу та підставність застосування дисциплінарного стягнення.
Також, у висновку службового розслідування зазначено, що схеми до протоколів огляду місця події виконуються на листках формату А4, а не на бланку розробленому ГСУ Національної поліції України, фото-таблиці до протоколів огляду місця події неякісні, неналежно оформлені, слідчі експерименти з учасниками дорожньо-транспортних пригод не проводяться протягом тривалого часу, судові експертизи призначаються не вчасно, що призводить до затягування проведення розслідування у низці кримінальних проваджень та порушення розумних строків досудового розслідування.
Проте колегія суддів вважає чинне процесуальне законодавство не містить жодних вимог до огляду схем та до бланків, на яких вони виготовляються. Надруковані бланки слідчим управлінням для використання безпосередньо слідчим Дрогобицького ВП не видавалися. Зауважень чи прохань змінити спосіб виготовлення схеми ДТП від учасників ДТП, осіб, які беруть участь у слідчих діях, експертів, які робили транспортно-трасологічні експертизи за цими матеріалами, судів не надходило. Шкоди від таких дій позивача не встановлено.
Аналогічно чинне законодавство не містить жодних вимог до оформлення фото-таблиць, щодо видачі кольорових принтерів ГУНП у Львівській області таких не було видано, що не заперечувалось представником відповідача, однак він вказував про відсутність заяви від підрозділу поліції. Водночас зауважень чи пропозицій від будь-кого щодо якості виготовлених чорно-білих фото-таблиць не надходило.
Щодо проведення слідчих дій позивач пояснив, що по перевірених провадженнях експертизи як правило призначено вчасно, через кілька днів після внесення відомостей до ЄРДР. Інші експертизи як і слідчі експерименти призначаються по ходу розслідування, у разі виникнення необхідності.
Щодо відсутності планів розслідування позивач пояснив, що не враховуючи напрацьовану роками методику, власний досвід і знання, робоче навантаження не бачить необхідності витрачати час на складання типових, шаблонних і формальних планів розслідування, які повторюються у кожному провадженні.
Стосовно твердження відповідача у службовому розслідуванні «що у кримінальних провадженнях зареєстрованих до 2019 року не дотримано вимоги, щодо вилучення транспортних засобів з місця ДТП, та подальшого звернення до суду з клопотанням про накладенням арешту на майно» позивачем вказано, що до 11.12.2015 у слідчих не було законних підстав арештовувати майно третіх осіб. Відповідно до статті 170 КПК України арешт накладався лише на майно підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна. У задоволенні клопотань слідчих про тимчасових доступ до транспортних засобів після їх вилучення і поміщення на арешт-майданчики (як це практикувалось слідчими СУ ГУ НП) слідчі судді Дрогобицького міськрайонного суду відмовляли. І лише після прийняття Закону України від 10.11.2015 №769-VIII «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо окремих питань накладення арешту на майно з метою усунення корупційних ризиків при його застосуванні», стало можливим звертатись до суду з клопотанням про накладення арешту на транспортні засоби учасників, які не мають статусу підозрюваних. До цього в кримінальних провадженнях транспортні засоби вилучались, як речові докази під час огляду місця події, а в подальшому після завершення необхідних експертиз (авто-технічних, транспортно-трасологічних) повертались власникам. Іншого законного механізму для вилучення, огляду, дослідження транспортних засобів не існувало. Відповідачем вказаних обставин не спростовано.
З приводу зазначення у висновку про те, що позивач ОСОБА_1 відповідальний за ведення Книги обліку речових доказів /авто, мото, вело транспорту/, такі обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Позивач пояснив, що його ніхто не ознайомлював з жодним наказом про покладення на нього додаткових обов`язків, пов`язаних з веденням таких книг обліку, а вказав що є уповноважене особа яка відповідальна за зберігання відповідних речей.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що порушення ОСОБА_1 частково є незначними, формальними, та не завдали будь-якої шкоди інтересам служби, а в іншій частині виявлені порушення взагалі не підтверджено доказами у справі, а тому застосоване до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани є необґрунтованим, наказ слід визнати протиправним та скасувати, відповідно судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року у справі №380/2578/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                Р.Й. Коваль

                                                                                            В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 23.02.2021, оскільки суддя Гуляк В.В. перебував на листку непрацездатності з 19.02.2021 по 22.02.2021.