Номер провадження: 22-ц/813/3722/21 
Номер справи місцевого суду: 522/1108/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Цюри Т.В.,
               за участю секретаря                Ющак А.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, шляхом визнання припиненими кредитних правовідносин,

                                встановив:
       
23.01.2020 року на адресу Приморського районного суду м.Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Альфа-Банк»,який змінив назву на АТ «Альфа-Банк», про захист прав споживача шляхом визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки. 
Разом із позовом представник позивача надав до суду заяву про забезпечення позову, згідно якої просив заборонити вчиняти реєстраційні дії у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо квартири АДРЕСА_1 , що в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,7 кв.м, та підсобних приміщень, загальною площею 31,1 кв.м., реєстраційний номер 7992534.
В обґрунтування заяви представник позивача посилався на те, що банк має намір звернути стягнення на предмет іпотеки, при цьому позивач вважав, що кредитні правовідносини є припиненими, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом. При цьому представник позивача вважав, що невжиття заходів забезпечення позову у подальшому істотно ускладнить ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.
Ухвалою суду від 03.02.2020 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживача, шляхом визнання припиненими кредитних правовідносин, було відмовлено.

19.02.2020 року до суду надійшла повторна заява про забезпечення позову, відповідно до якої представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дідуренко С.В. просила забезпечити позов і до вирішення даної справи по суті заборонити іпотекодержателю ПАТ «Альфа-Банк» за іпотечним договором №1501/0708/71-135-Z-1 від 02.07.2008 року, посвідченого ПН ОМНО Іллічовою Н.А., реєстр. №10127, який є предметом даного спору, вчиняти дії щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,7 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 31,1 кв.м., реєстраційний номер: 7992534 (а.с.120-123).
В обґрунтування заяви, представник посилався на те, що предметом даного спору є припинення як кредитного так і забезпечувального договору іпотеки. 19.04.2018 року на адресу позивача було спрямовано повідомлення іпотекодержателя ПАТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з нарахуванням простроченої заборгованості станом на 01.03.2018 року на підставі застереження, що міститься в іпотечному договорі. Тобто, у будь-який час відповідач може вчинити дії, які унеможливлять виконання рішення суду наразі задоволення позову, оскільки іпотека буде припинена шляхом звернення стягнення у позасудовий спосіб в порядку ст. 37 Закону України «Про Іпотеку», а не на підставі припинення основного кредитного договору.
Щодо зустрічного забезпечення, сторона позивача звертала увагу суду, що у роз`ясненнях секретаря Пленуму ВССУ Д.Луспеника від 11.09.2017 року, щодо застосування зустрічного забезпечення: «Обов`язкове зустрічне забезпечення існує в небагатьох країнах і передбачене щодо певного кола осіб, наприклад іноземців. Але в окремих країнах не вважається порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо вільного доступу до суду, оскільки тут є певна дискримінація (доповідь АМП, ILA,1996)».

На думку представника позивача у вказаній справі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду та невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, призведе до порушення прав позивача, а тому на їх думку заява про забезпечення позову підлягала задоволенню.
Ухвалою суду від 03 березня 2020 року у задоволенні повторної заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Дідуренко С.В. про забезпечення позову, шляхом заборони іпотекодержателю ПАТ «Альфа-Банк» за іпотечним договором №1501/0708/71-135-Z-1 від 02.07.2008 року, посвідченого ПН ОМНО Іллічовою Н.А., реєстр. №10127, який є предметом даного спору, вчиняти дії щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 16,7 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 31,1 кв.м., реєстраційний номер:7992534, було відмовлено (а.с.124-126).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Дідуренко С.В., ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову та постановлення нової - про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права (а.с.43-48).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином і завчасно були повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 17.03.2021 року, на 11.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.129-141). 

При цьому, колегія суддів зазначає, що апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 29.03.2021 року.
При цьому колегія суддів зазначає, що десятиденний термін для виготовлення судового рішення в даному випадку збігає 27.03.2021 року, проте оскільки 27.03.2021 року є вихідним днем, а у відповідності до ч. 3 ст. 124 ЦПК України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги,  відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку відсутні підстави для забезпечення позову, оскільки позивач та його представник не надали суду доказів того, що невжиття заходів позову по даній справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист в майбутньому у разі задоволення позовних вимог.
Проте, за таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Частиною 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
За змістом ст. 150 ЦПК України  позов може забезпечуватися, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Одним із способів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.
Статтею 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. Рішення суду або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав. 
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є вимоги щодо визнання припиненими правовідносини за кредитним договором та забезпечувальним договором іпотеки, укладеними між позивачем та ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», який змінив назву на АТ «Альфа-Банк».
Тобто в даному випадку, позивач ставить питання про припинення як кредитного договору, так і договору Іпотеки, що свідчить про те, що у разі задоволення позовних вимог, незабезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Таким чином, лише у разі розгляду даної справи по суті позовних вимог і ухвалення справедливого і законного судового рішення, можливо буде дійти висновку про обгрунтованість чи необгрунтованість заявлених позовних вимог, а також застосованих заходів забезпечення позову, які відповідно ч.ч.9, 10 ст. 158 ЦПК України, можуть бути скасовані.

Що стосується вчинення відповідачем дій, направлених на відчуження спірного майна, то колегія суддів погоджується з висновком представника заявника ОСОБА_1 про те, що зазначені обставини підтверджуються тим, що представником позивача до суду надано копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, що датовано 19.04.2018 року (а.с.30-31).
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що надане повідомлення має інформаційний характер щодо наявності заборгованості та роз`яснення прав банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку передбаченому законодавством, а тому неможливо вважати наданий доказ належним доказом вчинення дій пов`язаних з ухиленням відповідача від виконання судового рішення у разі його задоволення. 
Однак, в даному випадку суд першої інстанції виходив із своїх припущень про те, що дане повідомлення має лише інформаційний характер, що відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладено в основу судового рішення.

На думку колегії суддів саме зазначені дії відповідача свідчать про намагання відповідача, в даному випадку - ПАТ «Альфа-Банк», який змінив назву на АТ «Альфа-Банк», здійснити відчуження спірного іпотечного майна, що свідчить про обгрунтованість заяви про забезпечення позову до вирішення справи по суті позовних вимог.
Тобто, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було враховано того, що заява про забезпечення позову містить достатньо доказів того, що іпотечне майно Банком може бути передано у власність, володіння чи користування іншим особам.

Стосовно зустрічного забезпечення, то суд першої інстанції вказав, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач лише послався на роз`яснення секретаря Пленуму ВССУ Д.Луспеника від 11.09.2017 року, не надавши інших пояснень щодо незастосування зустрічного забезпечення.
Проте, колегія суддів зазначає, що застосування зустрічного забезпечення є правом суду, за винятком ч. 3 ст. 154 ЦПК України, однак в даному випадку матеріали справи не містять достатньо підстав для застосування вказаної норми процесуального права.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено не у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дідуренко С.В. про забезпечення позову.
При цьому, колегія суддів виходить із того, що у вказаній цивільній справі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання можливого рішення суду та невжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, що в свою чергу може призвести до порушення прав позивача, що є недопустимим. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в особі його представника - адвоката Дідуренко С.В., задовольнити.
Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 03 березня 2020 року скасувати.
Прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Дідуренко Світлани Валеріївни про забезпечення позову, задовольнити.
Заборонити іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк», який змінив назву на Акціонерне товариство «Альфа-Банк», за іпотечним договором №1501/0708/71-135-Z-1 від 02.07.2008 року, посвідченого Приватним нотаріусом Іллічовою Н.А., реєстр. №10127, який є предметом даного спору, вчиняти дії щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї житлової кімнати житловою площею 16,7 кв.м. та підсобних приміщень, загальною площею 31,1 кв.м., реєстраційний номер: 7992534.
       
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра