ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2021 р.	Справа № 480/1933/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Слобожанської митниці Держмитслужби на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2020, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, м. Суми, повний текст складено 16.09.20 по справі № 480/1933/20 за позовом   ОСОБА_1 до Сумської митниці ДФС, Слобожанської митниці Держмитслужби про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці ДФС в якому з урахуванням уточнень просить: визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 16.03.2020 № 101 -о “Про звільнення ОСОБА_1 ”; негайно поновити на раніше займаній посаді старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС;  стягнути з відповідача на його користь кошти за час вимушеного прогулу; стягнути з відповідача на його користь кошти за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7213,92 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач працював у Сумській митниці ДФС та з 12.12.2018 обіймав посаду старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС. 
23 грудня 2019 року позивача попереджено про наступне звільнення 24 лютого 2020 року у зв`язку з реорганізацією Сумської митниці шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України.
Наказом відповідача № 101-о від 16.03.2020 “Про звільнення ОСОБА_1 ”, після завершення перебування у стані тимчасової непрацездатності, позивача звільнили з посади у зв`язку з реорганізацією Сумської митниці ДФС шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України відповідно до п.1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та п.1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».
Позивач вважає, що звільнення у зв`язку із реорганізацією шляхом приєднання відбулося з порушенням вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України “Про державну службу”, без дотримання наданих законодавством про працю гарантій працевлаштування, а саме: одночасно з попередженням про звільнення відповідачем не виконано вимог ч. 3 ст.49-2 КЗпП України щодо обов`язку запропонувати всі наявні вакантні посади, незалежно від того, у якому структурному підрозділі позивач працював. Позивач зазначає, що йому не було запропоновано жодної із посад у Слобожанській митниці як під час попередження, так і з пропозицією про переведення роботодавець не звертався і протягом усього строку попередження до звільнення, тобто, відповідачем не вжито вичерпних заходів щодо  працевлаштування позивача; не з`ясовувалося питання про те, чи має позивач переважне право на залишення на роботі. При цьому, позивач є інвалідом 2 групи. Також позивач вважає, що оскаржуваний наказ за формою не відповідає вимогам діючого законодавства. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року  адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Сумської митниці ДФС від 16.03.2020 № 101-О “Про звільнення ОСОБА_1 ”.
Поновлено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на посаді старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС.
Стягнуто з Слобожанської митниці Держмитслужби (вул. Короленка, 16-Б, м. Харків, 61003, код ЄДРПОУ 43332958) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 51 350,09 грн. (п`ятдесят одна тисяча триста п`ятдесят гривень 09 коп.).
Допущено до негайного виконання постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 8 916,61 грн. (вісім тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень 61 коп.).  
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем - Слобожанською митницею Держмитслужби, подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність норм матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, судового рішення, ухваленого судом першої інстанції.
На думку апелянта, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення полягає у неправильному тлумаченні судом при винесенні оскаржуваного судового рішення положень закону, а саме, ст. ст. 5, 87 Закону України "Про державну службу", ст. 49-2 Кодексу законів про працю.
Порушення норм процесуального права, на думку апелянта, полягає у ненаданні судом першої інстанції належної правової оцінки доказам по справі, обставинам та матеріалам справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та вказує на порушення під час ухвалення судом рішення норм процесуального права, а саме ст. ст. 2, 9, 90, ч.3 ст. 242, ч. 4 ст. 246 Кодексу адміністративного судочинства України висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, якими врегульовані спірні відносини.
Позивач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.        229        та ч. 2 ст.        313        Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач працював у Сумській митниці ДФС, з 12.12.2018 обіймав  посаду старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС, безперервна вислуга у митних органах складає 21 рік 11 місяців, має звання радника податкової та митної справи 3 рангу, державний службовець категорії “В”.
23 грудня 2019 року позивача попереджено про наступне звільнення 24 лютого 2020 року у зв`язку з реорганізацією Сумської митниці шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України (а.с. 12, т.1).
Наказом відповідача № 101-о від 16.03.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади у зв`язку з реорганізацією Сумської митниці ДФС шляхом приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби України відповідно до п.1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та п.1 ч.І ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 13, т.1).
Не погоджуючись із вищевказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ  прийнятий не обґрунтовано,  без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, не пропорційно, за відсутності необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення якого він спрямований.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком  суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до  ч. 2 ст. 19 Конституції України,  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 та ч. 6 статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Пунктом 1 статті 1 Закону України "Про державну службу" визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
Частинами 2 - 3 статті 5 Закону України "Про державну службу" передбачено, що відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу", державна служба припиняється: за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Підстави припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначені, ст. 87 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до п.1 ч.1 цієї статті підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Поряд з цим, процедура вивільнення державних службовців у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури нормами Закону України "Про державну службу" (в редакції, яка діяла на час попередження позивача про наступне звільнення) не передбачена, у зв`язку з чим  в цій частині на державних службовців поширюється дія норм законодавства про працю.
Згідно із п. 1 ч. 1  ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Разом з цим,  у ч. 2 ст. 40 Кодексу законів про працю передбачено, що звільнення з підстав, визначених ц пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Статтею 42 Кодексу законів про працю України визначено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
Згідно із  ч. 1 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. 
Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. 
Згідно  із ч. 3 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 21 Закону України "Про державну службу", вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим законом.
Частиною 5 статті  22 Закону України "Про державну службу" передбачено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Умови переведення державних службовців на іншу посаду без обов`язкового проведення конкурсу визначені  в ст. 41 Закону України "Про державну службу", зокрема, відповідно до  вимог ч. 1 вказаної статті державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: 1) на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; 2) на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну службу" рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Згідно   із п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 № 858 "Про утворення територіальних органів Державної митної служби" (далі - Постанова № 858), утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби, зокрема Слобожанську митницю Держмитслужби.
Відповідно до пункту 2 Постанови №858 реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної митної служби. У тому числі, Харківську митницю ДФС та Сумську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Слобожанської митниці Держмитслужби.
Судовим розглядом встановлено, що 06.11.2019 Слобожанську митницю Держмитслужби внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Наказом Державної фіскальної служби України від 25.11.2019 № 30-рг "Про реорганізацію митниць ДФС" розпочато реорганізацію митниць ДФС відповідно до пункту 2 Постанови № 858.
До звільнення позивач працював на посаді старшого державного інспектора відділу чергових Сумської митниці ДФС.
Відповідно до інформації, викладеної в Доповідній записці в.о. начальника управління кадрового забезпечення та розвитку персоналу на ім`я в.о. начальника Слобожанської митниці Держмитслужби, штатний розпис Слобожанської митниці Держмитслужби на 2019 рік затверджений 29.11.2019 та передбачає 824 штатні одиниці. У період з 03.12.2019 по 03.01.2020 з Харківської митниці ДФС переведено 579 посадових осіб, з Сумської митниці ДФС переведено 135 посадових особи. Станом на 03.01.2020 в Слобожанській митниці Держмитслужби наявні 110 вакантних посад (з них 26 посад, що віднесені до посад категорії «Б», 84 посади, що віднесені до категорії «В») (а.с. 29 – 30, т.1). Інформацію, викладену в зазначеній Доповідній записці відповідачі не заперечували.
Згідно штатного розпису Слобожанської митниці Держмитслужби на 2020 рік, до її складу входять, зокрема: 
- Митний пост «Суми», в якому передбачено 6 одиниць штатних посад старшого державного інспектора (а.с. 132, т.1);
- Митний пост «Юнаківка» в якому передбачено 6 одиниць штатних посад старшого державного інспектора  та 3 одиниці штатних посад державного інспектора (а.с. 132, т.1);
- Митний пост «Білопілля» в якому передбачено 4 одиниці штатних посад старшого державного інспектора  та 5 одиниць штатних посад державного інспектора (а.с. 132, т.1);
- Відділ митного оформлення «Велика Писарівка» в якому передбачено 6 одиниць штатних посад старшого державного інспектора та 4 одиниці штатних посад державного інспектора (а.с. 132, т.1);
- Відділ митного оформлення «Краснопілля» в якому передбачено 2 одиниці штатних посад старшого державного інспектора та 2 одиниці штатних посад державного інспектора (а.с. 133, т.1);
Також згідно інформації наданої відповідачем, станом на 16.03.2020 (день звільнення позивача) в Слобожанській митниці Держмитслужби були вакантні 2 посади старшого державного інспектора (а.с. 148, т.1).
Судовим розглядом встановлено, що позивача попереджено про наступне вивільнення 23.12.2019, проте, в порушення  зазначених вище норм Кодексу законів про працю України ні під час попередження,  ні протягом часу  до прийняття наказу про звільнення позивача, йому не пропонувалися будь-які посади.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Сумська митниця ДФС, в порушення вимог Кодексу законів про працю України, не виконала свого обов`язку та не запропонувала позивачу інші посади, що відповідають його рівню освіти і кваліфікації.
Ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано будь-яких доказів  щодо відсутності можливості працевлаштування позивача.
Доводи апелянта, що на момент звільнення позивача законодавство не передбачало обов`язку пропонування державним службовцям, які працюють у органі, що реорганізується посад державної служби у новоутвореному органі, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з наступних підстав.
Законом України № 440-IX від 14.01.2020 "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" , який набрав чинності 13.02.2020, у статті 87 Закону України "Про державну службу" частину третю доповнено новим абзацом першим такого змісту: "3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
          Тобто, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, станом на 23.12.2019 р. на день попередження позивача про наступне вивільнення, змін до ст. 87 Закону України "Про державну службу" не існувало, то застосуванню підлягають норми Кодексу законів про працю України щодо наявності у роботодавця обов`язку пропонувати інші посади працівнику одночасно з  попередженням про звільнення. 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що Сумською митницею ДФС не доведено правомірності прийнятого нею наказу про звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 16.03.2020 № 101-о "Про звільнення ОСОБА_1 " та поновлення позивача на посаді є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно із  абз. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до п. 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку № 100).
Зі змісту пункту 5 Порядку №100 вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом 1 пункту 8 цього Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата працівника.
Відповідно до абзацу 1 пункту 8 Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Важливою ознакою, яка підтверджує опосередковано те, що виплата за вимушений прогул є заробітною платою, є те, що вона обчислюється саме у прив`язці до часу такого стану працівника, коли він вимушений був (не з його вини) не виконувати свою трудову функцію.
Згідно із пунктом 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата, доплати і надбавки (у тому числі, за високі досягнення в праці (високу майстерність), умови праці, вислугу років та винагорода за підсумками річної роботи тощо), премії (включаються в заробіток того місяця, на який вони дають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату), індексація. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
Відповідно до пп. б пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Аналіз  вищевказаних норм законодавства вказує, що при обчисленні середньої заробітної плати до її розрахунку не включаються виплати, які мають одноразовий та несистематичний характер.
Згідно із довідки  про розмір середньої заробітної плати  позивача за січень та лютий 2020 року. Відповідно до якої у січні 2020 року позивачу нараховано 8970,44 грн, у лютому 5674,41 грн. (а.с. 216, т.1).
Судовим розглядом встановлено, що позивач працював змінами по 24 години за графіком, оплату отримував за фактично відпрацьовані години (а.с. 206 – 210, т.1). Отже розрахунок часу вимушеного прогулу позивача повинен здійснюватися виходячи із кількості робочих годин.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений в постанові Верховного суду від 24 квітня 2020 року по справі №815/5976/14, адміністративне провадження №К/9901/40910/18.
З довідки про розмір середньої заробітної плати  позивача, суд вбачає, що середньогодинна заробітна плата позивача складає 54,04 грн. Під час судового розгляду представники сторін не заперечували вказаний факт.
Вимушений прогул позивача тривав з 17 березня 2020 року по 08 вересня 2020.
У листі Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 року №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік», норма тривалості робочого часу при 40-ка годинному робочому тижні визначена у березні 168, квітні 167, травні 151, червні 160, липні 184, серпні 160, вересні 176 (а.с. 13-15, т.2).
З 17 по 31 березня 2020 року кількість робочих годин становить 81,29 годин (168/31*15).
З 01 по 08 вересня 2020 року кількість робочих годин ставить 46,93 (176/30*8).
Виходячи з наведеного, розрахункова кількість робочих годин за час вимушеного прогулу з 17 березня 2020 року по 08 вересня 2020 року становить 950,22 (81,29+167+151+160+184+160+46,93).
Таким чином, сума, яка підлягає виплаті позивачу за час вимушеного прогулу становить 51350,09 грн (950,22*54,04).
При цьому суд апеляційної інстанції, враховуючи Повідомлення Головного управління Державної казначейської служби України, яке міститься в матеріалах справи про закриття всіх рахунків Сумської митниці ДФС від 02.01.2020 та враховуючи положення абз. 2 ч. 10 ст. 51 Бюджетного кодексу України,  погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана сума підлягає стягненню із Слобожанської митниці Держмитслужби.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, суд переглянувши, у межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Слобожанської митниці Держмитслужби  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.09.2020 року по справі № 480/1933/20  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  23.02.2021 року