Дата документу 24.02.2021 Справа № 316/1292/15-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 316/1292/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Вільямовська Н.О.
Провадження №22-ц/807/278/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
24 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Цигиці Любові Миколаївни на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ( правонаступник Акціонерне товариство «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» обґрунтовує тим, що 15 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №31206Ж029-К.

Договором передбачено, що Банк надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 90 000,00 гривень зі сплатою 16,5 процентів річних та порядком погашення суми основної заборгованості, відповідно до графіку погашення заборгованості, кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту є 14 травня 2016 року. 

У забезпечення виконання зобов`язань, між Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 31206 ЖО 29-11 від 15 травня 2006 року за умовами якого передбачено, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання Позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №31206Ж029-К від 15 травня 2006 року

У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, станом на 12 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 127226,68 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом – 60743.15 грн, заборгованості за відсотками -48399.50 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту – 4325,80, пені за несвоєчасне поверненя відсотків – 4678,58 грн, інфляційних витрат за кредитом – 4361,73 грн, інфляційних витрат за відсотками – 4717,93 грн.

Із урахуванням зазначеного, Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №31206Ж029-К від 15 травня 2006 року у розмірі 127226,68 грн на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором №31206Ж029-К від 15травня 2006 року в розмірі 127226,68 грн. (а.с. 60).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. (а.с. 66-69).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення. (а.с. 86).

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Цигиця Любов Миколаївна 09 листопада 2020 року, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне затосування норм матеріального права, просила заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення взяв до уваги розрахунок, який оформлений з порушенням вимог, закріплених в ДСТУ-4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держпродспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року та який не може бути належним та допустимим доказом наявності боргу та його розміру, оскільки нічим не підтверджується і його правильність неможливо перевірити. Крім того, ОСОБА_1 належним чином не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, тому не мала можливості подати заяву про застосування строку позовної давності, вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції повинен був застосувати позовну давність до позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив.

Учасники справи, в тому й числі представник ОСОБА_1 , адвокат Цигиця Л.М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с. 175-177 ), а відповідно до положень ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі, до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Від представника АТ «Альфа–Банк (правоноступника ПАТ «Укрсоцбанк») надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника АТ « Альфа-Банк», просять в задоволенні апеляційної скарги відмовити ( а.с. 190).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповілдності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» доведено наявність заборгованості за кредитним договором, яка не погашена ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а тому підлягає стягненню солідарно з боржника та пручителя на користь Банку в примусовому порядку в повному обсязі.. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись.

Судом встановлено, що 15 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту №31206Ж029-К. (а.с. 9-16).

Відповідно до п.1.1. Договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 90 000,00 гривень зі сплатою 16,5% річних, які повинні сплачуватися відповідно до графіку погашення заборгованості.

Відповідно до п.1.1.2. Договору, кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 14 травня 2016 року.

        У якості забезпечення виконання зобов`язання за зазначеним кредитним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та  ОСОБА_2  15 травня 2006 року було укладено  Договір поруки №31206Ж029-П, пунктом 1.1. якого  передбачено, що Поручитель зобов`язується перед Кредитором у повному обсязі солідарно відповідати  за виконання Позичальником зобовязань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу) у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №31206Ж029-К від 15 травня 2006 року. (а.с. 17-20). 

Відповідно до наданого ПАТ « Укрсоцбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 12.01.2015 року наявна заборгованість за кредитним договором № 31206Ж029 – К від 15.05.2006 року в загальному розмірі 127226.68 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом – 60743.15 грн, заборгованості за відсотками -48399.50 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту – 4325,80, пені за несвоєчасне поверненя відсотків – 4678,58 грн, інфляційних витрат за кредитом – 4361,73 грн, інфляційних витрат за відсотками – 4717,93 грн ( а.с. 6-8).

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 січня 2021 року було замінено сторону позивача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство « Альфа-Банк». 

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. 

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах: від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6- 3087цс16 та в інших, з яким у подальшому погодилась Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Згідно з підпунктом 1.1.1 кредитного договору від 15 травня 2006 року позичальник зобов`язаний, починаючи з червня 2006 року щомісяця, 20 числа кожного календарного місяця включно частково погашати заборгованість за кредитом у розмірі 750 грн на рахунок, вказаний у пункті 3.3.16 цього договору, шляхом внесення готівкою в касу кредитора або шляхом перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 в Енергодарському відділенні Запорізької філії ПАт «Укрсоцбанк» з кінцевим терміном повернення до 14.05.2016 року.

Договором поруки, укладеним 15 травня 2006 року між ПАТ « Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , встановлений обов`язок поручителя відповідати солідарно перед кредитором за невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. 

У договорі зазначено, що поручитель ознайомлені з умовами кредитного договору, а саме з розміром наданого кредиту у розмірі 90000.00 грн, погашенням отриманого кредиту, починаючи з червня 2006 року рівними частками у розмірі 750 грн за процентною ставкою 16,5 % річних, що сплачуються щомісяця 20 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з червня 2006 року, строком повернення коштів до 14 травня 2016 року та відповідальністю за порушення строків погашення кредиту та/або сплати процентів (пені та штрафи).

Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого ПАТ « Укрсоцбанк», останній платіж ОСОБА_1 здійснила 19 листопада 2014 року, наступний платіж повинна була здійснити 20 грудня 2014 року, проте не здійснила його, отже з 21 грудня 2014 року настає строк для виконання відповідної частини основного зобов`язання, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. 
З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.
Як вбачається з матеріалів справи з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 ПАТ « Укрсоцбанк» звернувся до суду 10 червня 2015 року, тобто в межах шести місяців після настання строку погашення чергового платежу, який закінчується 21 червня 2015 року.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору та договору поруки є правильними, оскільки заборгованість у цій частині відповідає умовам кредитного договору та розрахунку заборгованості, наданого позивачем, яка не спростована позичальником, а отже, і наявні підстави для стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитом у розмірі 60743.15 грн та заборгованості по відсотках у розмірі 48399.50 грн.

Згідно зі статтею 158 ЦПК України 2004 року в редакції, чинній на час винекнення спірних правовідносин розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Перевіряючи явку в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, суд установлює, чи повідомлені ті, хто не з`явився, про час і місце судового засідання з дотриманням вимог закону, чи вручені особам, які беруть участь у справі, судові повістки в строк, визначений частиною четвертою статті 74 ЦПК України 2004 року 

За змістом статті 74 ЦПК України 2004 року судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повістки про виклик у суд надсилаються особам, які беруть участь у справі, свідкам, експертам, спеціалістам, перекладачам, а судові повістки - повідомлення - особам, які беруть участь у справі з приводу вчинення процесуальних дій, у яких участь цих осіб не є обов`язковою. 

Заочний розгляд справи у суді відповідно до статті 224 ЦПК України 2004 року проводиться за відсутності належним чином повідомленого про час і місце розгляду справи відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не були належним чином повідомлені про розгляд справи у суді першої інстанцій, конверти з судовою повісткою про виклик до суду повернулися з відміткою про закінчення терміну зберігання ( а.с. 57-58). Відповідачі не отримували копії позовної заяви та копії заочного рішення суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, представник ОСОБА_1 – адвокат Цигиця Л.М. зазначає, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, тому просила застосувати позовну давність.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18), зокрема пункт 58, визначено, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції, у тому випадку, якщо відповідач забажає використати право, надане їй частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.
Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. 
Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
З огляду на умови договору поруки від 15 травня 2006 року № 31206Ж029-П ОСОБА_2 відповідає в солідарному порядку перед кредитором у повному обсязі разом із боржником за повне та своєчасне виконання останнім своїх боргових зобов`язань за кредитним договором, що ОСОБА_2 не спростовано.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про стягнення в солідарному порядку за кредитним договором від 15 травня 2006 року № 31206Ж029 – К з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 пені, нарахованої Банком у межах одного року до пред`явлення позову до суду про повне дострокове погашення кредиту, в розмірі 7813.83 грн.грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Установивши, що ОСОБА_1 у строк, визначений договором, не повернула грошові кошти, які отримала у борг, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Банку суми боргу за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, починаючи з січня 2014 року по грудень 2014 року (в межах позовних вимог ), що відповідно до розрахунку заборгованості становить 9079.65 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не встановив належним чином обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема наявності в неї заборгованості, не заслуговують на увагу, оскільки вказані доводи стосуються переоцінки доказів, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 підписувала кредитний договір та графік погашення кредитної заборгованості, при цього не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості у порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України не надала належним та допустимих доказів на  спростування розрахунку заборгованості, поданого позивачем. 

Проаналізувавши підстави звернення позивача до суду з позовом, норми цивільного законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку  в частині позовних вимог про стягнення з відповідачів солідарно основного боргу у розмірі 60743.15 грн,  заборгованості за відсотками у розмірі 48399.50 грн, 9079.66 грн - інфляційних втрат , а в частині стягнення пені вона підлягає зменшенню з 9004.38 грн до 7813.83 грн. 

Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно заборгованість за кредитним договором від 15 травня 2006 року № 31206Ж029 – К в загальному розмірі - 126036.14 грн

Однак, доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не були належним чином повідомленою про дату, час місце розгляду справи в цій частині є обгрунтованими.

Нормами ч.2 ст. 211 ЦПК України передбачено, що про місце дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Разом з тим, наявні у справі докази свідчать про відсутність належного повідомлення відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про місце, дату і час розгляду справи у суді першої інстанції.

В той же час, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип рівності сторін, один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом (п.23 рішення від 08 квітня 2010 року у справі «Gurepka v. Ukraine (№2)»).

ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене в параграфі 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якби сторона у спарві не булла повідомлена про слухання таким чином, щою мати можливість братии участь у ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, установлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату й місце проведення засідання, а й мати достатньо часу, щоб устигнути підготуватися до справи. (п.п.25,27 рішення від 13 грудня 2011 року у справі «Trudov v. Russia»).

Між тим, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Неповідомлення судом першої інстанції відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належним чином про час та місце судового розгляду даної справи, не давало суду підстав для ухвалення заочного рішення у даній справі, що у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з рзглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції інстанції.
За подання позовної заяви з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1260.36 грн ( 126036.14 х1272.27:127226.68) з кожного по 630.18 грн.

За подання апеляційної скарги з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає стягнення судовий збір у розмірі 17.86 грн..

На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1242.50 грн ( 1260.36-17.86) з кожного по 621.25 грн.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , адвоката Цигиці Любові Миколаївни задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у цій справі скасувати. Прийняти нове судове рішеня.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (правонаступник Акціонерне товариство « Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №31206Ж029-К від 15 травня 2006 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Акціонерного товариства «Альфа -Банк», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №31206Ж029-К від 15 травня 2006 року у розмірі 126036.14 грн, яка складається з : 60743.15 грн – заборгованість за кредитом; 48399.50 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 7813.83 грн – пені; 9079.66 грн - інфляційні втрати.
Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Альфа -Банк» судовий збір у розмірі 1242.50 грн з кожного по 621.25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 01 березня 2021 року.

Головуючий суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.