ПОСТАНОВА
Іменем України

11 березня 2021 року   
м.Київ
справа №803/376/17
адміністративне провадження №К/9901/24691/20
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу 
за заявою  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до апеляційного суду Волинської області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, ухвалену у складі головуючого судді Макарика В.Я., суддів Бруновської Н.В., Улицького В.З. 
УСТАНОВИВ:
І. Обставини справи
1.  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до апеляційного суду Волинської області, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою 
2. На обґрунтування вимог позивач зазначив про набуття ним права на відставку до прийняття Закону №1166-VII на час прийняття Верховою Радою постанови про його звільнення .
3. Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправною бездіяльність апеляційного суду Волинської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Зобов`язано апеляційний суд Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. 
4. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги послався не те, що існування законодавчої норми щодо права судді на отримання вихідної допомоги, виникнення цього права у позивача, як судді, під час дії цієї норми закону, та повне скасування проголошеного та набутого суддею права на вихідну допомогу без будь-яких альтернатив, свідчить про невідповідність такого втручання держави у права особи критеріям пропорційності, правової визначеності та недотримання державою справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і набутими відповідно до закону правами особи.
5. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 28 березня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
6. Скасовуючи постанову суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, , що на час звільнення позивача виплата вихідної допомоги не передбачалась чинним законодавством України, а тому в даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття ВРУ Постанови №636-VIII про звільнення позивача (08.09.2016 року). 
7. Постановою Верховного суду від 26 квітня 2018 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року залишено без змін.
8. 04 травня 2020 року на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі №803/376/17 з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
9. На обґрунтування заяви позивач посилається як на виключну обставину на Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19).
10. На обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що Конституційний Суд України у Рішенні від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнав положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI, таким, що не відповідає Конституції України (неконституційним).
11. Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року у справі №803/376/17 відмовлено.
12. Відмовляючи в задоволенні заяви суд апеляційної інстанції виходив з того, що Конституційний Суд України визначив, що підпункт 1 пункту 28 розділу II  Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27.03.2014 року № 1166-VII, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність та не встановив ретроспективну дію рішення від 15.04.2020 року.
II. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги і аргументи сторін
13. Не погоджуючись з ухвалою суду апеляційної інстанції позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
III. Джерела права й акти їхнього застосування
14. 13. Згідно з частиною першою статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
15. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII "Про Конституційний Суд України" (далі - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
16. Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
17. Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
18. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
IV. Позиція Верховного Суду
19. Як свідчать матеріали справи,  ОСОБА_1 з 27 серпня 1984 року по 30 листопада 1992 року працював на посаді народного судді Володимир-Волинського міського суду, а з грудня 1992 року обіймав посаду судді Волинського обласного суду, який 20 серпня 2001 року перейменований на Апеляційний суд Волинської області. З 30 жовтня 2006 року по 13 квітня 2015 року виконував обов`язки заступника голови Апеляційного суду Волинської області
20. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року № 1515-VIII "Про звільнення суддів" позивача звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.
21.На підставі наказу Апеляційного суду Волинської області від 15.09.2016 року № 9.7/15 "Про звільнення суддів" позивач звільнений з посади судді Апеляційного суду Волинської області.
22. При звільненні з посади судді позивачу не виплачена вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат у зв`язку не передбаченням такої діючим законодавством, оскільки стаття 136 ЗУ "Про судоустрій і статус суддів", яка діяла до 01.04.2014, була виключена Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання".
23. Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
24. Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп в справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
25. У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України від 08 грудня 2004 року №2222-IV"Про внесення змін до Конституції України" (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їхнього виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.
26. Таким чином, зі змісту статті 152 Конституції України випливає, що рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
27. У пункті 2 резолютивної частини Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) Конституційний Суд України вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
28. Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.
29. Таким чином, прийняття вказаних рішень, не змінює правового регулювання спірних правовідносин на момент їх виникнення та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору оскільки, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення Верховним Судом вказані норми були чинними та підлягали застосуванню.
30. За таких обставин Рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
31. Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2020 року викладений висновок, що встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням 
32. Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17 і в ухвалах від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 12 серпня 2020 року в справі №826/18177/15, від 23 вересня 2020 року в справах №820/1331/16, №808/1090/16, №820/1498/16.
33. Суд також указує, що зі змісту пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.
34. Проте у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
35. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18 та постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі №808/1628/18.
36. За таких обставин суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про перегляд Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 червня 2017 року.
37. Доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи Судом та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції. 
38. За таких обставин, Суд, на підставі встановлених обставин справи та наявних у ній доказів, дійшов висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам процесуального закону, є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.
39. Подана за підписом голови Волинського апеляційного суду заява про заміну неналежного відповідача Волинського апеляційного суду на належного - апеляційний суд Волинської області не підлягає задоволенню, оскільки як свідчать матеріали справи відповідачем у справі є апеляційний суд Волинської області.
40. На підставі пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
41. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
42. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року залишити без змін.
Судові витрати не розподіляються.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.
Судді:                                                                                                     С.А. Уханенко
                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська