УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/1022/20
Провадження № 22-ц/4820/199/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 січня 2021 року м. Хмельницький

                               Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Чебан О.М.,
з участю представників сторін, 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в квартирі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Стефанишина С.Л. від 06 листопада 2020 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :
У січні 2019 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд із позовом до відповідача, вказувала, що  рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.05.2019 року встановлено факт її проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по 01 травня 2018 року. За час проживання в шлюбі 17.06.2015 року вони придбали за спільні кошти на підставі договору квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач замовляла та оплачувала вікна та двері в квартирі, виготовлення та встановлення кухонних меблів у квартиру. З цих підстав позивачка вважає вказану квартиру спільною сумісною власністю сторін і просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності задоволено.
       Визнано за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрована за ОСОБА_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1440 грн.
       Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькому районі, Хмельницькій області повернути ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений судовий збір за квитанціями у розмірі 1681, 70 грн.
   В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.         На думку апелянта, суд неповно з`ясував обставини справи. Зазначає, що спірна квартира придбана ним за його особисті кошти, що підтверджується хронологією купівлі та продажу ним належних йому на праві власності об`єктів нерухомості впродовж незначного проміжку часу, що підтверджується договорами купівлі-продажу, а також квитанціями про сплату коштів за договором.
Суд також допустив порушення норм процесуального права - 06.11.2020 року представник апелянта прибув до суду, проте секретар повідомила, що справа розглядатися не буде за відсутності судді, розгляд справи відкладається. Згодом представнику апелянта повідомлено, що у справі прийнято рішення саме 06.11.2020 року. Судом позбавлено можливості відповідача надати пояснення, подати докази - рішення винесено з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.
У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість. Зазначає, що спірна квартира придбана ними під час проживання однією сім`єю з відповідачем, тому суд обґрунтовано визнав право власності на Ѕ частку цієї квартири за нею. На обґрунтування своїх доводів відповідач не надав належних та допустимих доказів.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права у зв`язку з чим оскаржуване рішення слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Так, судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2019 року встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2  з червня 2011 року по 01 травня 2018 року.
У період проживання однією сім`єю 17.06.2015 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 . 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира  придбана в період проживання сторонами однією сім`єю, тому вона є спільною сумісною власністю сторін, а отже, за позивачем слід визнати право власності на Ѕ частину квартири. 
Так, згідно з ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу («Право спільної сумісної власності подружжя»).
За змістом статей 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статті ).
Аналогічні положення містить і  частина 3 статті 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постановах Верховного Суду від 09.06.2019 року (справа № 643/822/17), від 06.02.2018 року (справа № 235/9895/15-ц), від 05.04.2018 року (справа № 404/1515/16-ц).
Так, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.05.2019 року у справі № 683/29369/18 встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з червня 2011 року по 01 травня 2018 року.
Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, встановлені рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 21.05.2019 року у справі № 683/29369/18, що набрало законної сили, є преюдиційними і не підлягають доказуванню у цій справі, у якій беруть участь ті самі особи.
Квартира АДРЕСА_2 придбана ОСОБА_2 17.06.2015 року, в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Доводи апеляційної скарги про придбання квартири за особисті кошти ОСОБА_2 , а не за спільні кошти сторін, не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах. 
Так, з наданої апеляційному суду апелянтом копії договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 дійсно до періоду проживання однією сім`єю з позивачкою володів житловим будинком АДРЕСА_3 , і відчужив його 07.06.2011 року за 239300 грн.
Оскільки цей будинок належав ОСОБА_2 особисто, то й виручені кошти від його продажу були його особистими коштами. Вказаний договір купівлі-продажу не містить даних про те, в який спосіб він отримав кошти від покупця (готівкою чи шляхом їх зарахування на банківський рахунок).
Як вбачається з інших представлених апелянтом копій договорів купівлі-продажу та пояснень представника апелянта, 25.12.2012 року ОСОБА_2 продав за 200000 грн. належну йому квартиру АДРЕСА_4 , набуту ним 31.10.2011 року.
30.08.2014 року ОСОБА_2 продав за 303742,56 грн. належну йому квартиру АДРЕСА_5 , набуту після продажу попередньої квартири, 21.03.2013 року.
Відповідно до квитанцій № 30500196 від 15.09.2014, №30500291 від 15.09.2014 року, №31391150 від 18.11.2014 року, №33734694 від 27.04.2015 року ОСОБА_2 сплатив 347025,62 грн. на користь ТОВ «ФК-Лістинг» за договором про участь в ФФБ№ 76 від 10.09.2014 року, на підставі якого і оформив право власності на спірну квартиру. 
При цьому апелянт не надав достатніх та допустимих доказів, що сплачені ним кошти в сумі 347025,62 грн. на користь ТОВ «ФК-Лістинг» за договором № 76 від 10.09.2014 року є його особистими коштами, вирученими від продажу житлового будинку 07.06.2011 року (які причому складали меншу суму – 239300 грн.). 
В свою чергу наступні об`єкти нерухомості набуті ним і відчужені в період проживання однією сім`єю з позивачкою. Незначні часові проміжки між продажем ним нерухомості та придбанням наступного об`єкта нерухомості впродовж 2011-2015 року не свідчать про те, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 за його особисті кошти. 
ОСОБА_2 не спростував достатніми та допустимими доказами презумпцію спільності права власності сторін на спірну квартиру.
Відтак правильним є висновок суду першої інстанції, що наявні підстави для визнання за позивачем права власності на Ѕ частину спірної квартири, яка є спільною сумісною власністю сторін.
Разом з тим, при ухваленні рішення суд першої інстанції допустив  порушення норм процесуального  права -  розглянув справу у відсутності відповідача та його представника за відсутності даних щодо їх повідомлення, на що посилається апелянт.
Так, за приписами статті 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії. 
Відповідно до ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
В матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи 06.11.2020 року. 
Водночас у справі наявна розписка адвоката Підлісного О.В. як представника відповідача про одержання судової повістки у справі на 10.15 год. 06.11.2020 року (а.с. 57).
Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. 
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 60 ЦПК України).
Згідно з ч.1 ст. 62 ЦПК повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" (ч.4 ст. 62 ЦПК України).
Суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні документи, передбачені ст. 62 ЦПК України (довіреність або ордер, виданий відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"), що підтверджують повноваження адвоката Підлісного О.В. як представника відповідача ОСОБА_2 у цій справі в Хмельницькому міськрайонному суді.
Відтак зазначена розписка не є належним доказом повідомлення про час та місце розгляду справи відповідача  ОСОБА_2 .
В свою чергу справа розглянута за відсутності сторін та їх представників.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення. 
Відтак оскаржуване рішення слід скасувати та за неспростування апелянтом презумпції спільності майна сторін слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені нею судові витрати за подачу позову – 1440 грн. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» питання щодо повернення сплаченого судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, може бути вирішено за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду. 
 Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1440 грн. понесених судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 29.01.2021 року.

Судді Л.М. Грох
Р.С. Гринчук
А.М. Костенко