ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року 
м. Київ
справа №808/3056/15
адміністративне провадження №К/9901/24928/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Болесплав»
на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Сафронова С.В., судді - Черпунов Д.В., Поплавський В.Ю.)
у справі №808/3056/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Болесплав»
до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, 

ВСТАНОВИВ:

У червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Болесплав» (далі - позивач, платник, Товариство, ТОВ «Болесплав») звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Комунарському районі м. Запоріжжя Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області (далі - відповідач, контролюючий орган, ДПІ у Комунарському районі), правонаступником якої є Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про правильність визначення Товариством розміру орендної плати за землю. Вказує, що Багатофункціональний торгово-розважальний центр за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10 на теперішній час не побудований та не введений в експлуатацію. Нормативна грошова оцінка землі на період будівництва до введення об`єкта в експлуатацію складає 14762404,08 грн, а після введення об`єкта в експлуатацію - 73814048,76 грн. Вказує, що будівництво об`єкта не завершено, а строки будівництва жодним документом не передбачені. Враховуючи викладене, позивач вважає вірним застосування нормативної грошової оцінки землі у розмірі 14762404,08 грн під час здійснення обрахунку орендної плати за землю, а податкове повідомлення - рішення відповідача протиправним.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року (головуючий суддя - Лазаренко М.С.) адміністративним позов задоволено в повному обсязі:

-          визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.02.2015 №0001311502, прийняте ДПІ у Комунарському районі;

-          стягнуто з Державного бюджету України на користь Товариства судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору оренди землі від 05 квітня 2007 року та додатковими угодами до нього не визначений строк будівництва об`єкта за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10. Матеріали справи не містять доказів збільшення ціни спірної земельної ділянки у зв`язку зі зміною її функціонального використання з огляду на прибутковість господарської діяльності ТОВ «Болеслав». Суд першої інстанції вказав, що контролюючим органом не надано доказів завершення будівництва об`єкту на спірній земельній ділянці; введення його в експлуатацію; здійснення Товариством на вказаній земельній ділянці комерційної діяльності. При цьому відповідачем не спростовано факту здійснення платником відповідних будівельних робіт на спірній земельній ділянці. Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність здійснення платником розрахунку орендної плати за землю, виходячи із нормативної грошової оцінки землі, встановленої на період будівництва об`єкту до введення його в експлуатацію, у розмірі 14762404,08 грн та, відповідно, правомірність зменшення позивачем (шляхом подання уточнюючих декларацій з плати за землю) орендної плати за користування спірною земельною ділянкою.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року апеляційну скаргу ДПІ у Комунарському районі задоволено, постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року скасовано та прийняти нову постанову про відмову у задоволені адміністративного позову. 

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що висновки Запорізького окружного адміністративного суду про невизначення позивачу строку будівництва об`єкту на орендованій ним земельній ділянці не відповідають фактичним обставинам справи, є такими, що суперечать пункту 3.1 договору генерального підряду на капітальне будівництво багатофункціонального торговельно-розважального центру № 18-2009 від 01.12.2009, календарному плану будівництва, вимогам СНиП 1.01.03-85 та СНиП 1.04.03-85 «Норми тривалості будівництва і заділу в будівництві підприємств, будівель і споруд», а також національному стандарту ДСТУ Б А.3.1-22:2013 «Визначення тривалості будівництва об`єктів», затвердженому наказом Мінрегіону від 20.08.2013 № 393. Апеляційний суд дійшов висновку, що позивач користувався орендованою земельною ділянкою без проведення на ній будівництва Багатофункціонального торгово-розважального центру по Оріхівському шосе, 10 у місті Запоріжжі в період з 2012 по 2014 роки, та зазначив про правомірність збільшення контролюючим органом оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 10.02.2015 №0001311502 ТОВ «Болеслав» грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 7035265,32 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та залишити в силі постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 09 липня 2015 року. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що ТОВ «Болеслав» є підприємством з особливим статусом (із 100% іноземними інвестиціями), існує лише за рахунок іноземних інвестицій і інвестор не сплачуватиме за землю, яка не використовується Товариством у комерційних цілях, оскільки розміри державних податків і зборів повинні бути економічно обґрунтовані. Вказує, що орендодавець - Запорізька міська рада будь-яких претензій щодо зменшеного розміру орендної плати не має, як і не має іншого потенційного орендаря на спірну земельну ділянку, замість ТОВ «Болеслав». Скаржник вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення - рішення контролюючого органу від 10.02.2015 №0001311502.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача. 

07 жовтня 2016 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких контролюючий орган зазначає про законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції та безпідставність доводів, викладених у касаційній скарзі.

Підунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України, в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

19 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Болеслав» зареєстровано як юридичну особу та перебуває на обліку в ДПІ у Комунарському районі.

25 листопада 2014 року позивач подав до контролюючого органу уточнюючі податкові декларації з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) за період з 2012 по 2014 роки, зокрема: №9087805250, №9091477571 та №9068628170 від 25.11.2014, кожною з яких зменшив податкове зобов`язання з орендної плати за землі державної або комунальної власності на суму 1876070,76 грн.

03 грудня 2014 року відповідач надіслав на адресу Товариства лист №7505/08-27-15/10, в якому повідомив платника про виявлену недостовірність даних, що містяться в уточнених податкових деклараціях, запропонував позивачу надати письмові пояснення та їх документальне підтвердження щодо недостовірності суми задекларованої орендної плати в уточнюючих податкових деклараціях від 25.11.2014 за 2012-2014 роки сумі орендної плати, визначеної у договорі оренди земельної ділянки за 2012-2014 роки.

У відповідь на запит листом від 18.12.2014 вих. №18-12/2014 ТОВ «Болеслав» надіслало контролюючому органу письмові пояснення.

У період з 05 січня 2015 року по 14 січня 2015 року посадовими особами відповідача проведено невиїзну документальну перевірку позивача з питання дотримання вимог податкового законодавства з плати за землю за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2014 року по земельній ділянці площею 10,1418 га, розташованій за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10, за результатами якої складено Акт № 87/08-27-15-01/31612698 від 20.01.2015.

Як вбачається з Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про порушення Товариством вимог пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником суми орендної плати за землю та несплати до бюджету суми податкового зобов`язання ТОВ «Болеслав» з орендної плати за землю у розмірі 5628212, 25 грн, а саме: за 2012 рік - 1876070,75 грн, за 2013 рік - 1876070,75 грн, за 2014 рік - 1876070,75 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення від 10 лютого 2015 року № 0001311502, яким ТОВ «Болеслав» збільшено суму грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб на загальну суму 7035265,32 грн, у тому числі 5628212,25 грн за основним платежем та 1407053,07 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

За результатами адміністративного оскарження скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення - рішення - без змін.

Вважаючи зазначене податкове повідомлення - рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам справи, на думку колегії суддів, рішення суду апеляційної інстанції є законним і обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом (стаття 67 Конституції України).

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 ПК України плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

З аналізу вищевикладених норм вбачається, що орендна плата за земельну ділянку державної і комунальної власності є однією із форм плати за землю.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. 

Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Підпунктами 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Тобто, законодавець визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем (Орендар) та Запорізькою міською радою (Орендодавець) укладено договір оренди землі від 05 квітня 2007 року, за умовами якого Орендодавець відповідно до рішення восьмої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради №61/4 від 31 січня 2007 року надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування багатофункціонального громадського центу у складі об`єктів реабілітаційно-діагностичного, готельно-ділового, торгівельно-виставкового призначення, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, Оріхівське шосе, 10, який 21.05.2007 зареєстрований у Державному реєстрі земель за №040726100312 (а.с.19-21). Згідно з пунктом 4 зазначеного договору земельна ділянка передається в оренду разом з об`єктом незавершеного будівництва Орендаря. Пунктом 8 договору встановлено, що він укладений на строк 19 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 22769355,18 грн. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 455387,10 грн, що складає 2% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2007 року (пункти 5, 9 договору). 

Додатковою угодою від 15 травня 2009 року пункт 8 договору викладено в наступній редакції: « 8. Договір укладається на строк 9 років». Також пункт 9 договору оренди землі від 05 квітня 2007 року №040726100312 викладений у новій редакції: «Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 442872,12 грн протягом строку будівництва об`єкту, у розмірі 2214421,44 грн з дня введення об`єкту в експлуатацію, що складає 3% від нормативної грошової оцінки за календарний рік в цінах 2009 року».

При цьому в Примітці цієї додаткової угоди зазначено, що при невиконанні будівництва в нормативний термін, плата вноситься як за об`єкт введений в експлуатацію.

Згідно з витягами з технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель від 02.04.2009 № 726-к розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки на період будівництва об`єкту із застосування коефіцієнту функціонального призначення 0,50 складає 14762404,08 грн, а з дня введення об`єкту в експлуатацію, або у разі невиконання будівництва в нормативний термін розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, із застосування коефіцієнту функціонального призначення 2,50, складає 73814048,76 грн.

Аналогічні застереження щодо пункту 9 договору оренди землі від 21.05.2007 № 04726100312 в частині, що стосується розміру орендної плати за умови невиконання будівництва в нормативний термін, містять також додаткові угоди від 11.06.2009 та від 22.02.2010 до зазначеного договору оренди землі.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивач був обізнаний про свій обов`язок декларувати та сплачувати до бюджету орендну плату за землю з урахуванням розміру нормативної грошової оцінки у розмірі 73814048,76 грн, не лише з дня введення об`єкту в експлуатацію, а й за умови невиконання Товариством будівництва в нормативний термін.

Крім того, Суд враховує, що наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області № 32-ОД від 15.02.2011 «Про скасування дозволу на виконання будівельних робіт від 16.12.2009 № 01108-09» скасовано дозвіл на виконання будівельних робіт від 16.12.2009 № 01108-09, виданий ТОВ «Болеслав», з будівництва багатофункціонального центру у складі об`єктів реабілітаційно-діагностичного, готельно-ділового, торговельно-виставкового призначення у м. Запоріжжі по Оріхівському шосе, 10.

Доводи скаржника щодо невизначення строку будівництва об`єкту на орендованій ним земельній ділянці не відповідають фактичним обставинам та суперечать пункту 3.1 Договору генерального підряду на капітальне будівництво багатофункціонального торговельно-розважального центру №18-2009 від 01.12.2009, календарному плану будівництва, яким чітко визначено, що тривалість строку будівництва становить 22 місяці. Крім того, норми тривалості будівництва також встановлені положеннями СНиП 1.01.03-85 та СНиП 1.04.03-85 «Норми тривалості будівництва і заділу в будівництві підприємств, будівель і споруд» та національним стандартом ДСТУ Б А.3.1-22:2013 «Визначення тривалості будівництва об`єктів», затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 20.08.2013 № 393 "Про прийняття національного стандарту ДСТУ Б А.3.1-22:2013».

Враховуючи вищевикладене, Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, з огляду на незавершення Товариством будівництва об`єкта на орендованій земельній ділянці в нормативний термін, позивач зобов`язаний був розраховувати розмір орендної плати за землю, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 73814048,76, і такий розмір не меже бути меншим установленого підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України мінімального розміру - 3 відсотки нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст. 350 КАСУ України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Розглянувши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та здійснивши системний аналіз долучених до справи доказів, проаналізувавши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, а тому касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 345, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Болесплав» - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова