ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 р.	Справа № 520/5086/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: Мельнікової Л.В. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
представника позивача Рись В.Г.,
представника відповідача Борисова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Біленський О.О., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 23.09.20 року по справі № 520/5086/2020
за позовом                     Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс"  
до                     Головного управління ДПС у Харківській області                             
про скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс", звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:
- скасувати податкове повідомлення-рішення №00000610518 від 09.12.2019 року, яке винесене ГУ ДПС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.12.2019 ТОВ “СБ Рембудсервіс” отримало поштою від ГУ ДПС у Харківській області податкове повідомлення-рішення №00000610518 від 09.12.2019 року, відповідно до якого нібито встановлені порушення п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, п. 201.1, п. 201.7 ст. 201 ПК України, та згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2363212,50 грн., з яких: 1890570,00 грн. - сума податку, 472642,50 грн. – сума штрафних санкцій. Позивач, вважає, що вказане податкове повідомлення-рішення про збільшення сум грошових зобов`язань з податку на додану вартість є незаконним, не відповідає дійсним обставинам справи і прийняте з порушенням податкового законодавства та суперечить йому у зв`язку з невірним застосуванням норм Конституції України, Податкового кодексу України, іншого діючого законодавства та судової практики.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року вказаний позов задоволено. Скасовано податкове повідомлення-рішення №00000610518 від 09.12.2019 року, яке винесено Головним управлінням ДПС у Харківській області, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.         
Зокрема, апелянт посилався на те, що суд першої інстанції невірно застосував приписи Податкового кодексу України, а саме: п.198.1, п.198.2, п.198.3 ст.198, п.201.1, п.201.7 ст. 201 Податкового кодексу України.
Крім того, зазначає, що факт відсутності відомостей щодо наявності у підприємства власних складських приміщень, виробничих потужностей, відсутність відомостей знаходження цих товарів на складах, а також відсутність документів, які свідчать про фінансово-господарську діяльність, техніки та інших засобів, вказує на те, що підприємство (його посадова особа) не могло здійснювати господарську діяльність. Виходячи з наведеного, апелянт вважає, що неможливо підтвердити факт виконання ремонтних робіт матеріалами, які наведені у відомостях використаних ресурсів.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 03.03.2021 представники сторін підтримали свої правові позиції по справі.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ТОВ "СБ Рембудсервіс" зареєстровано в якості юридичної особи 30.10.1995 року, перебуває на податковому обліку у ГУ ДПС у Харківській області, позивач є платником податку на додану вартість з 28.11.2013 року.
З наявних матеріалів справи вбачається, що ГУ ДПС у Харківській області з 02.10.2019 року по 08.10.2019 року проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ "СБ Рембудсервіс" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ "Проектний інститут Будстальконструкція" за жовтень, листопад, грудень 2018 року (включено до податкових декларацій з податку на додану вартість за грудень 2018 року, січень, червень 2019 року) та січень 2019 року, а також даних щодо подальшої реалізації та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг), за наслідками якої складений акт від 16.10.2019 року №377/20-40-05-18-09/14061407.
За висновками вказаного акту перевірки встановлено порушення ТОВ "СБ Рембудсервіс" п.198.1, п.198.2, п.198.3, ст.198, п.201.1, п. 201.7 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на загальну суму 1890570 грн., в тому числі за жовтень 2018 року на суму 288745 грн., за листопад 2018 року на суму 392921 грн., за грудень 2018 року на суму 996918 грн., за січень 2019 року на суму 30577 грн., за червень 2019 року на суму 181409 грн. 
На підставі вищевказаного акту перевірки, ГУ ДПС у Харківській області винесене податкове повідомлення-рішення №00000610518 від 09.12.2019 року, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 2363212,50 грн., з яких: 1890570,00 грн. - сума податку, 472642,50 грн. – сума штрафних санкцій.
З наявних матеріалів справи вбачається, що 10.01.2020 року позивачем оскаржене податкове повідомлення-рішення в досудовому порядку, шляхом подання скарги до ДПС України та 07.04.2020 року позивач отримав поштою Рішення ДПС України про результати розгляду скарги від 12.03.2020 № 9114/6/99-00-08-05-0306 відповідно до якого податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга без задоволення.
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням №00000610518 від 09.12.2019 року, позивач звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності оскаржуваного рішення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу, а відповідно до п.п.14.1.179 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.
Відповідно до п. 201.10 ст. 210 ПК України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з п. 201.4 ст.201 ПК України, податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг.
Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом державної податкової служби, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань (п.201.7 ст.201 ПК України).
Відповідно до п.198.3. ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 200.1 ст.200 ПК України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. Відповідно до п. 200.3 при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
Згідно з п.198.4 ст.198 ПК України якщо платник податку придбає (виготовляє) товари/послуги та необоротні активи, які призначаються для їх використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільняються від оподаткування, то суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з таким придбанням (виготовленням), не відносяться до податкового кредиту зазначеного платника.
Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ст.1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Пунктами 1, 2 ст.9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Відповідно до п.201.15 ст.201 ПК України зведені результати такого обліку відображаються в податкових деклараціях, форма яких встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
Отже, отримання податкової накладної є необхідною умовою правомірного формування податкового кредиту покупця товарів, робіт, послуг.
Як свідчать письмові докази, протягом травня – грудня 2018 року між ТОВ "СБ Рембудсервіс" та ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція” укладені договори підряду (субпідряду) на виконання поточних та капітальних ремонтів: № 24 втсп від 17.09.2018, № 27сп від 11.06.2018, № 324сп від 07.06.2018, № 47сп від 24.05.2018, № 108сп від 03.10.2018, № 24сп від 18.09.2018, № 179сп від 12.12.2018, № 174сп від 12.12.2018, № 209сп від 11.12.2018, № 210сп від 11.12.2018, № 174сп від 10.12.2018, № 354сп від 08.12.2018, № 324сп від 07.12.2018, № 349сп від 07.12.2018, № 348сп від 07.12.2018, № 211сп від 11.12.2018, №03/11сп від 29.11.2018, № 171сп від 14.11.2018, № 125сп від 12.11.2018, № 21сп від 15.06.2018, № 185 сп від 25.07.2018, № 141сп від 19.07.2018, №141сп від 19.07.2018, № 31/08сп від 31.08.2018, № 191сп від 10.08.2018, № 128сп від 19.10.2018. 
На виконання договорів складені первинні документи: кошторисна документація - локальні кошториси, договірні ціни, відомості ресурсів, розрахунки; довідки про вартість виконаних робіт (кб-3); акт прийомки виконаних робіт (кб-2в), податкові накладні, банківські виписки на оплату робіт; акти надання генпідрядних послуг; документів на підтвердження передання матеріалів в роботу підрядникам (акти прийому передачі матеріалів); договір про надання послуг автотехнікою, акти приймання-передачі послуг автотехнікою; договори підряду, які в свою чергу буди укладені  між Позивачем із замовниками робіт: КП “Жилкомсервіс”, ТОВ “Медея-М”, НТУ “ХПІ”, Казачолопанська сільрада, Адміністрація Немишлянського району ХМР, Управління освіти адміністрації Немишлянського району ХМР, Управління освіти адміністрації Слобідського району ХМР, КП “Харківський палац спорту”, КПСМНЗ (ДМШ № №5, КЗ (ШВСМ), Регіональний центр ПОРБАС.
Перевіркою встановлено, що суми податку на додану вартість за податковими накладними за наслідками господарських операцій ТОВ "СБ Рембудсервіс" з ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція” в досліджений період включено до податкового кредиту жовтня 2018 - січня 2019 та червня 2019 року з податку на додану вартість та даним декларації з ПДВ за відповідні періоди, розрахунки між суб`єктами господарювання проводились у безготівковій формі. Відповідно до наданих до перевірки документів за номенклатурою, зазначеною у актах виконаних робіт, виписаних на адресу ТОВ “СБ Рембудсервіс” підприємством ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція”, оприбутковано та відображено наступними бухгалтерськими проводками: Дт20 Кт631, Дт64 Кт631.
Також під час виконання вказаних договорів позивач виконував функції генерального підрядника (організація виконання робіт, складання проектно-кошторисної документації та ін.) перед субпідрядником, за що договорами була передбачена винагорода в розмірі від 4 % до 10 % від суми робіт (послуг). За фактом виконання генпідрядних послуг позивачем були складені та підписані з виконавцем двосторонні акти прийому-передачі генпідрядних послуг, а також виставлені податкові накладні на відповідні суми податкових зобов`язань.
При цьому, під час перевірки виявлено ряд недоліків в оформленні первинної документації, що на думку перевіряючих свідчить про нереальність здійснення господарських операцій.
Стосовно вказаного порушення колегія суддів зазначає, що з пояснень представника позивача та наявних матеріалів справи вбачається, що у ТОВ “СБ Рембудсервіс” в кінці квітня 2019 р. були викрадені первинні документи по взаємовідносинах з контрагентом, за фактом чого відкрите кримінальне провадження. Податковим органом був наданий строк для їх відновлення. У зв`язку із цим Товариство зверталося до контрагента з прохання надати дублікати первинних документів. Відновлені первинні документи були надані контрагентом безпосередньо під час проведення перевірки. Вказані відновлені документи надані Товариством до перевірки. Після отримання акту перевірки ТОВ “СБ Рембудсервіс” дізналося, що були надані документи з помилками, допущеними контрагентом. Тому ТОВ “СБ Рембудсервіс” додатково звернулося до контрагента з проханням надати документи без помилок, що і було зроблено. 
З наведених причин під час проведення перевірки ТОВ “СБ Рембудсервіс” помилково надало документи з помилками. Після закінчення перевірки вказані документи без помилок було отримано від контрагента. Тому вони подавалися разом із запереченнями в порядку та в строки визначені ст. 44 ПК України.
Так у відповідності до п. 44.6. ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. 
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
У відповідності до абзацу 2 п. 44.7. ст. 44 ПК України протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Враховуючи вказані норми закону ТОВ “СБ Рембудсервіс” мало право протягом 10 робочих днів з дня наступного за днем отримання акта перевірки, подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. При цьому такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення. 
Однак всупереч зазначеним обставинам та вимогам законодавства контролюючий орган під час розгляду заперечень на акт перевірки вказані документи, після усунення недоліків їх оформлення, не врахував. 
Відносно встановленого перевіркою порушення, що акт приймання-передачі робіт від 01.11.2018, складеного не за формою кб-2в, що унеможливлює встановлення витрат труда робітників, які були причетні для виконання робіт, суд зазначає наступне.
У зв`язку із набранням чинності з 01.01.2014 ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" використання актів за формою кб-2в є обов`язковим виключно при здійсненні будівельних робіт за рахунок бюджетних коштів. 
Згідно п. 1.1, п. 1.2. ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 цей стандарт установлює основні правила з визначення вартості нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту та технічного переоснащення будинків, будівель і споруд будь-якого призначення, їх комплексів, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, а також реставрації пам`яток архітектури та містобудування (далі - будівництво). Цей стандарт носить обов`язковий характер при визначенні вартості будівництва об`єктів, що споруджуються за рахунок бюджетних коштів, коштів державних і комунальних підприємств, установ та організацій, а також кредитів, наданих під державні гарантії. Договором між Позивачем та ТОВ “Медея-М” не передбачалося застосування ДСТУ Б Д.1.1-1:2013
Судом встановлено, що позивач та підрядник, не є бюджетними організаціями, відповідно застосування форми акту кб2в під час виконання договору з ТОВ “Медея-М” є необов`язковим.
Також під час перевірки встановлено, що згідно актів виконаних робіт в наданні послуг (перевезення та доставки вантажу та ін.) автомобільною технікою Газель 3302 неможливо встановити пункт навантаження та пункт розвантаження товарів. 
Відносно вказаного твердження, суд зазначає, що акти надання транспортних послуг жодним чином не стосуються (не підтверджують) показників податкового кредиту сформованого за операціями з поставки робіт. Дані акти можуть стосуватися фактів придбання позивачем матеріалів. Однак в акті перевірки відповідач не поставив під сумнів факти придбання позивачем матеріалів у третіх осіб, актом не було встановлено завищення витрат та податкового кредиту з даних операцій. В наданих до перевірки первинних документах (зокрема в актах кб2в) чітко відображено, які саме матеріали позивача, і на яких об`єктах, в якій кількості були використані контрагентом. Відповідно на вказані суми вартості матеріалів, належних позивачу, були зменшені (в порівнянні із договором між Позивачем та його Замовником) суми виплат підряднику. Тобто за такого способу організації виконання підрядником робіт розміри податкового кредиту позивача зменшувалися, що прямо суперечить припущенням відповідача щодо нереальності господарських операцій.
При цьому, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, тобто товарно-транспортна накладна є доказом, який підтверджує факт надання/отримання транспортних послуг, а не реальність господарської операції у цілому.
В свою чергу відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 11.09.2018 року у справах №804/4787/16, №815/6105/17 та №820/477/18.
Недоліки в оформленні ТТН, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №340/422/19.
Також, зі змісту акта перевірки вбачається, що ГУ ДПС у Харківській області посилається на узагальнену податкову інформацію від 18.02.2019 року №435/20-40-57-05-33/42286618, від 15.04.2019 року №1317/20-40-57-05-18/42286618 та від 15.05.2019 року №1691/20-40-57-05-18/42286618 по ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція”, якою не підтверджено проведення фінансово-господарської діяльності з контрагентами постачальниками та контрагентами покупцями за жовтень, листопад, грудень 2018 року та січень, лютий 2019 року та інформацію з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка начебто свідчить про те, що ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція” здійснювало діяльність, спрямовану на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту. 
Враховуючи наведене, перевіряючі дійшли висновку про відстуність факту реального здійснення господарських операцій з придбання ТОВ “СБ Рембудсервіс” послуг у ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція”.
Наявна у контролюючого органу податкова інформація про контрагентів позивача не є належним доказом безтоварності спірних господарських операцій, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку. Тобто, у разі підтвердження реального характеру здійснених поставок/надання послуг, як у дослідженому судом випадку, платник не може відповідати за порушення, допущені постачальником, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.03.2019 року по справі №804/13206/13, від 02.04.2019 року по справі №804/1444/14, від 09.04.2019 року по справі №822/1602/13-а.
З приводу доводів податкового органу про наявність кримінальних проваджень стосовно контрагентів позивача, суд зазначає наступне.
У постанові від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а Верховний Суд зазначив, що сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Згідно з ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 14.11.2012р. № 2379/12/13-12 вказано, що адміністративний суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно кваліфікувати поведінку особи і дійти власних висновків щодо правомірності такої поведінки з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм. Таким чином, в такого роду спорах, посилання фіскального органу на протоколи допиту свідків у кримінальній справі, де ще немає вироку по справі - не є належним доказом.
Суд вказує, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 20.02.2018 у справі №826/6280/13-а вказав, що сам по собі факт порушення кримінальної справи щодо посадових осіб контрагента позивача не може слугувати належним доказом фіктивності розглядуваних господарських операцій та не тягне за собою правових наслідків для позивача, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність право позивача на формування податкового кредиту та витрат від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентами податку до бюджету. Питання визначення складу податкового кредиту та витрат поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Таким чином, не заслуговують на увагу посилання контролюючого органу щодо наявності протоколів допиту, в якому засновники заперечують свою участь у діяльності товариства та у підписанні від його імені первинних документів, оскільки судовим розглядом не встановлена достовірність та допустимість вказаних протоколів як належного доказу по справі, а сам факт заперечення такої участі не може бути беззаперечним свідченням безтоварності спірної операції.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 08.08.2018 року по справі №820/4428/17.
Як вбачається зі змісту акту перевірки, під час перевірки було використано лише дані систем автоматизованого співставлення податкових даних та податкову інформацію, при цьому не надано належну оцінку первинній документації щодо господарських взаємовідносин позивача з контрагентами.
З висновками акту перевірки суд не може погодитися, оскільки вони зроблені передчасно та на підставі припущень відповідача, а не на підставі доказів, які можуть бути використані у відповідності до чинного законодавства.
В матеріалах справи відсутні вироки судів за ст.205 та 205-1 Кримінального кодексу України, такі що набрали законної сили та якими встановлено факти фіктивності господарських операцій між позивачем та ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція”.
Разом з тим, надані позивачем первинні документи в сукупності із іншими дослідженими судом доказами є достатніми доказами реального виконання господарських операцій.
Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не подано до суду обвинувального вироку суду, рішення суду про стягнення одержаного за нікчемним правочином, наявності рішення суду про визнання правочину недійсним, а протокол допиту не є належним доказом факту вчинення платником податків нікчемного правочину.
Згідно пункту 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Крім того, колегія суддів враховує, що постановами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 27 лютого 2020 року (справи № 813/7081/14, № 814/120/15), від 3 жовтня 2019 року (справа № 813/4079/15), від 10 вересня 2019 року (справа №814/2412/17) визнано, що наслідки для податкового обліку створює фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами.
При цьому норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
Аналогічний висновок наведений Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2020 по справі №160/93/19.
Отже висновки акту перевірки по взаємовідносинам позивача з ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція” спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи. 
Таким чином, отримана контролюючим органом податкова інформація щодо контрагента позивача ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція” не може свідчити про нереальність господарських операцій, окрім фактів, встановлених вироком суду, що набрав законної сили.
Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес" АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".
Відповідачем не доведено обізнаності позивача щодо недобросовісного декларування своїх зобов`язань його контрагентами. Отже, позивач не може нести наслідків невиконання контрагентами їх зобов`язань зі сплати податку. Такі вимоги, на думку Європейського суду з прав людини, є надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватись між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту прав власності.
Первинні документи по взаємовідносинах позивача з контрагентами оформлені належним чином та у відповідності до приписів чинного законодавства України, документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу положень ст.44 Податкового кодексу України, ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1994 року № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичною сили.
На час укладання договорів вказані контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та були платниками податку на додану вартість.
Матеріалами справи підтверджено, що товари, придбані та отримані позивачем у вищезазначених контрагентів, використані позивачем для забезпечення господарської діяльності та відображені у податковому обліку позивача.
Щодо посилань податкового органу на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами на підставі податкової інформації про відсутність об`єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (робіт, послуг), суд зазначає, що чинним законодавством України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладено обов`язку перевірки відповідності законодавству установчих документів постачальників товару (робіт, послуг) та дотримання ними вимог податкового законодавства. Навіть у разі, якщо контрагент не виконав своїх зобов`язань зі сплати податків, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Також, законодавство України не ставить в залежність право позивача на формування податкового кредиту від податкового обліку (стану) інших осіб і фактичної сплати контрагентом податку до бюджету. Питання податкового кредиту поширюється тільки на окремо взятого платника податків і не ставить цей факт у залежність від розрахунку з бюджетом третіх осіб.
Наявні у справі докази не містять жодних доказів наявності між позивачем та контрагентом позивача взаємоузгоджених спільних зловмисних дій, спрямованих на порушення існуючого в державі суспільного ладу або моральних засад. Таких доказів суду відповідачем не надано, а судом при виконанні вимог ст. 9 КАС України не виявлено.
Вказане в повній мірі спростовує висновки акту перевірки та свідчить про правомірність дій позивача щодо формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам з ТОВ “Проектний інститут Будстальконструкція”.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність порушень з боку позивача по дослідженим правовідносинам, висновки акту перевірки не підтверджені належними та допустимими доказами та не відповідають фактичним обставинам справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки, викладені в акті перевірки акт від 16.10.2019 року №377/20-40-05-18-09/14061407 не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам діючого законодавства, а отже податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №00000610518 від 09.12.2019 року підлягає скасуванню, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СБ Рембудсервіс" - задоволенню.
Відповідно до ч.2  ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2  ст. 77 КАС України, не довів належним чином правомірності винесення податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області №00000610518 від 09.12.2019 року.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові  особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно ч.1 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1  ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2020 року по справі № 520/5086/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.О. Бегунц	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Л.В. Мельнікова    С.С. Рєзнікова   	
Повний текст постанови складено  12.03.2021 року