ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/999/21 Справа № 204/4152/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Пищиди М.М.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
       В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 липня 2017 року він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 780 доларів США строком до 05 вересня 2017 року. 
       Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути вказану суму грошових коштів позивачу до 05 вересня 2017 року. 
       Вказує, що факт передачі грошей сторони оформили розпискою. 
       У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач звертався з позовною заявою до суду та рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у справі №204/1470/19 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з відповідача 20000 грн основного боргу, 2084,82 грн інфляційних втрат, 669,04 грн суми трьох відсотків річних та 16280 грн пені за період з 06 вересня 2017 року по 17 жовтня 2018 року. 
       Позивач зауважує, що на сьогоднішній день вказане рішення суду не виконано.
       Зазначає, що сторони у розписці передбачили додаткову відповідальність відповідача за неналежне виконання чи невиконання ним свого обов`язку у вигляді сплати 2% від суми боргу за кожен день прострочки, а тому за прострочення повернення суми боргу з відповідача на користь позивача слід стягнути 132400 грн пені за період з 01 серпня 2019 року по 26 червня 2020 року.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів – відмовлено повністю.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що 24 липня 2017 року позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, згідно якої відповідач зобов`язався повернути позивачу 780 доларів США, що еквівалентно 20 000 грн. боргу у строк до 05 вересня 2017 року. (а.с.19).
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у цивільній справі №204/1470/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 24 липня 2017 року у розмірі 20 000 грн., 3 % річних 669 грн. 04 коп., інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 2 084 грн. 82 коп., пеню у розмірі 16 280 грн. та судові витрати по справі у розмірі 390 грн. 33 коп., а всього 39 424 грн. 19 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
       На час розгляду справи в суді борговий документ (відповідна розписка), знаходиться в матеріалах цивільної справи №204/1470/19.
       З розписки від 24 липня 2017 року вбачається, що у разі несвоєчасного повернення (неповного або не у строк) до 05 вересня 2017 року суми позики, відповідач зобов`язався сплатити позивачу пеню у розмірі 2% від суми боргу за кожен день прострочення.
       Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції
       Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
       Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею – неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).
       За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
       Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 444/9519/12 наведено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Відтак, з моменту ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики або після спливу визначеного договором строку стягнення заборгованості за пенею на підставі договірного зобов`язання є неприпустимим. Після пред`явлення позичальником позову чи спливу визначеного договором строку дія договірного зобов`язання припиняється, а право на повернення сум позики в особи виникає на підставі рішення суду.
       При цьому, наявність судового рішення про стягнення боргу не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК сум у разі прострочення виконання зобов`язання.
       Таким чином, враховуючи, що станом на час пред`явлення позовної заяви до суду строк виконання договірного зобов`язання вже закінчився (до 05 вересня 2017 року), рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2019 року у цивільній справі №204/1470/19 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором позики від 24 липня 2017 року вже були вирішені, у тому числі й стягнуто пеню, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що підстави для стягнення з відповідача пені за період з 01 серпня 2019 року по 26 червня 2020 року за договором позики від 24 липня 2017 року відсутні.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.
        На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2020 року — залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
       Судді: