ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" лютого 2021 р.                                                                     Справа №914/893/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
головуючого судді                                                                                         Кордюк Г.Т.
суддів                                                                                                                 Кравчук Н.М.
                                                                                                      Плотніцького Б.Д.

секретар судового засідання Матіїшин Х.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, вих. №39/5-4275-20 від 18.12.2020 (вх. №01-05/77/21 від 05.01.2021),
на рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 ( повне рішення складено 07.12.2020)
у справі №914/893/20 ( суддя Кітаєва С.Б.)
за позовом: Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ
до відповідача: Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго”, м.Львів
про  стягнення заборгованості. Ціна позову: 3673424,95 грн.

За участю представника:
від позивача: Орел С.С. – адвокат;

ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до  Господарського суду Львівської області з позовом про  стягнення  з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” заборгованості на загальну суму 3  673 424, 95 грн., з якої:  2  248 597,94 грн. - пеня, 393 444,33 грн.  - 3% річних, 1  031 382,68 грн. - інфляційні втрати (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Підставою для звернення з позовом слугувало порушення відповідачем зобов`язань за договором  постачання природного газу №5159/1617-ТЕ-21 від 06.10.2016 щодо своєчасного здійснення оплати поставлено протягом жовтня 2016 року  -  вересня 2017 року природного газу на загальну суму 286 922 365,17 грн.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20 позов, з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, задоволено частково. Присуджено до стягнення з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 1  574 018,56 грн. пені, 393 444,33 грн. 3% річних, 1  031 382,68 грн. інфляційних втрат, 55 101,37 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи вказане рішення у справі, місцевий господарський суд виходив з того, що матеріалами справи підтверджено факт поставки позивачем природного газу відповідачеві за Договором протягом жовтня 2016 року  -  вересня 2017 року на загальну суму 286 922 365,17 грн. та порушення відповідачем встановлених п. 6.1. Договору строків оплати поставленого газу. З огляду на наведене, перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є підставними та обгрунтованими.
Разом з тим, з врахуванням обставин справи та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав, визначених ст. 233 ГК України  та  ст. 551 ЦК України, для  зменшення розміру пені на 30 %.
Не погодившись з вказаним рішенням  суду першої інстанції, позивач звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20  скасувати в частині  відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 674 579,38 грн. пені та ухвалити  в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, позивач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача  пені на 30%, оскільки: боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за будь-яких обставин; виконання умов договору не ставиться в залежність від виконання будь-яких зобов`язань з боку третіх осіб, зокрема споживачів, держави; нараховані штрафні санкції не є надмірно великими порівняно з  зобов`язаннями за договором зі сплати поставленого природного газу, яке виконувалось неналежним чином протягом дії договору;  збитковість підприємства не є винятковою обставиною для зменшення розміру неустойки; вирішуючи питання про можливість зменшення неустойки суд повинен врахувати інтереси обох сторін; несвоєчасність оплати контрагентів погіршує фінансове становище позивача, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Відповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду справу №914/893/20 розподілено до розгляду головуючому судді Кордюк Г.Т. Введено до складу судової колегії суддів Кравчук Н.М. та Плотніцького Б.Д.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20, розгляд апеляційної скарги призначено в судовому засіданні на 15.02.2021.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.01.2021 задоволено клопотання  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та за допомогою програмного забезпечення “EasyСon” .
В судове засідання прибув представник позивача ( в режимі відеоконференції), який підтримав доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20  скасувати в частині  відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 674 579,38 грн. пені та ухвалити  в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 06.10.2016 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) укладено Договір постачання природного газу №5159/1617-ТЕ-21 (далі – Договір).
Відповідно п. 1.1., 1.2. Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.
Згідно п. 3.4. Договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. 
Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природній газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткої поточної оплати протягом місяця поставки природнього газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу. Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього Договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 “Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій” спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання не змінює строків та умов розрахунків за цими договором. 
Відповідно до пп. 4 п.11.3 Договору сторони погодили такий порядок внесення змін до цього Договору: будь-які спільні протокольні рішення, в тому числі про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання підписані сторонами відповідно до постанови від 11.01.2005 №20, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами:  не можуть буди використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цими договором тільки після підписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього Договору.
Сторонами укладено додаткові угоди до Договору № 5159/1617-ТЕ-21 від 06.10.2016 року, зокрема: від 23.01.2017 року №1, від 31.01.2017 року №2, від 22.02.2017 року №3, від 27.03.2017 №4, від 31.03.2017 №5, від 24.04.2017 №6 у яких сторонами вносились зміни до договору.
На виконання зобов`язань за Договором позивачем протягом жовтня 2016 року – вересня 2017 року поставлено, а відповідачем прийнято природний газ загальною вартістю 286  922 365,17 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи Актами приймання-передачі природного газу від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017, від 31.05.2017, від 30.06.2017, від 31.07.2017, від 31.08.2017, від 30.09.2017.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до  Господарського суду Львівської області з позовом про  стягнення  з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” заборгованості на загальну суму 3  673 424, 95 грн., з якої:  2  248 597,94 грн. - пеня, 393 444,33 грн.  - 3% річних, 1  031 382,68 грн. - інфляційні втрати (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог).
Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Львівського комунального підприємства “Залізничнетеплоенерго” на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” 1  574 018,56 грн. пені, 393 444,33 грн. 3% річних, 1  031 382,68 грн. інфляційних втрат, 55 101,37 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови  у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір належної до стягнення з відповідача на користь позивача  пені на 30%.  
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:
Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України  розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1  ст. 233 Господарського кодексу України  у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки  неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання  та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (правова позиція викладена в  рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013).
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі №917/1068/17, від 19.03.2019 у справі №908/856/18).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач  просив  суд зменшити розмір заявленої до стягнення пені на 99%.
При розгляді клопотання відповідача судом враховано, що:
- відповідачем природній газ використовується виключно для повного задоволення потреб населення та юридичних осіб в тепловій енергії, яка використовується для опалення приміщень, отримання гарячої види і промислових технологічних процесів, що є й метою створення самого Підприємства.
- основним напрямком діяльності підприємства є, зокрема, виробництво, транспортування і реалізація теплової енергії для опалення і гарячого водопостачання житлового фонду, об`єктів соціально-культурного та промислово-виробничого призначення міста Львів і підприємницької діяльності.
- ЛКП "Залізничнетеплоенерго" перебуває у скрутному фінансовому становищі, що            підтверджується фінансовим звітом та балансом за 2019 рік; 
- позивачем не надано доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором або погіршення матеріального стану Товариства, саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору;
- станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем в повному обсязі здійснена оплата отриманого за Договором природного газу і заборгованість відповідача відсутня.
Також судом враховано, що предметом даного судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених      ст. 625 ЦК України      нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” і не може впливати на його господарську діяльність.
Також судом враховано, що окрім стягнення штрафних санкцій, позивачем було застосовано до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.
Відтак, суд дійшов до висновку, що нарахування та стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені у повному обсязі, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання.
Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що  позивач не подав суду будь-яких доказів понесення ним збитків внаслідок допущеного відповідачем порушення грошових зобов`язань у спірних правовідносинах.
Виходячи з того, що можливість використання судом права на зменшення розміру штрафних санкцій і визначення розміру, до якого вони підлягають зменшенню, законодавством віднесено на розсуд суду, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції правомірно скористався наданим ст. 233 ГК України  та  ст. 551 ЦК України правом щодо зменшення розміру пені на 30%.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що таке зменшення розміру пені є оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
З огляду на  все викладене вище в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20  відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не можуть слугувати підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення суду.
Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції  покласти на скаржника в порядку ст.ст.129, 282 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, -

Західний апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:
1. Рішення Господарського суду Львівської області від 26.11.2020 у справі №914/893/20 залишити без змін, апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” – без задоволення.
2. Постанова набирає законної сили з моменту  прийняття.
3. Порядок та строк оскарження встановлені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

Суддя                                                                                                    Кравчук Н.М.

Суддя                                                                                                    Плотніцький Б.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 16.02.2021