ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/3034/20
Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/400/21

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді - Бобрової І.О.,
суддів -  Мамонової О.Є.,  Шитченко Н.В.,    

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства  «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, 

місце ухвалення судом першої інстанції рішення - м. Чернігів
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення - 14.12.2020,

                                              В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Акціонерне товариство  «Облтеплокомуненерго» звернулось з позовом, в якому просило стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання в сумі 80958,09 грн за період з 01.08.2015 по 31.01.2020, заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 33192,96 грн за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 та 2 102,00 грн судового збору.
Позов мотивовано тим, що АТ «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, у тому числі і для споживачів, які є власниками або місце проживання яких зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води згідно з договором, оформленим на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, який є договором приєднання, отже, відповідно до вимог чинного законодавства вказані особи зобов`язані оплачувати спожиті послуги, а позивач має право вимагати від відповідачів виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Однак боржники не здійснювали оплату за надані послуги у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, що відповідно до розрахунків позивача складає: за послуги з централізованого теплопостачання - 80958,09 грн за період з 01.08.2015 по 31.01.2020 та за послуги з централізованого постачання гарячої води - 33192,96 грн за період з 01.10.2017 по 31.01.2020.
27.04.2018 Деснянським районним судом м. Чернігова було винесено судовий наказ у справі № 750/3605/18 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 42449,38 грн за період з 01.08.2015 по 30.09.2017.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.02.2020 за заявою боржника вказаний судовий наказ скасовано.
З метою захисту своїх прав та законних інтересів АТ «Облтеплокомуненерго» звернулось з позовом про стягнення вищевказаної заборгованості. 

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.08.2015 по 31.01.2020 в сумі 88958,09 грн, заборгованість за послуги з  централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 в сумі 33192,96 грн та 2102 грн судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачка ОСОБА_4 в особі свого представника ОСОБА_5 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила: 
- застосувати строки позовної давності щодо боргу за сплату послуги з централізованого теплопостачання; 
- рішення районного суду скасувати в частині стягнення з ОСОБА_4 в повному обсязі на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.08.2015 по 31.01.2020 в сумі 88958,09 грн, заборгованості за послуги з  централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 в сумі 33192,96 грн, а також суми судового збору 2102 грн; 
- стягнути з ОСОБА_1 в рівних частинах на користь АТ «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання із застосуванням строків позовної давності; 
- стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь АТ «Облтеплокомуненерго» в рівних частинах заборгованість з централізованого постачання гарячої води в сумі 8298,24 грн з кожного;
- стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору.
На думку скаржниці, висновки суду першої інстанції є такими, що суперечать чинному законодавству України, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового рішення в частині сплати боргового зобов`язання всіма власниками квартири.
Власниками квартири АДРЕСА_2 в рівних частинах є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що будинок за вказаною адресою підключений до об`єднаної системи централізованого опалення, а квартирні засоби обліку води та теплової енергії у квартирі 25 відсутні, розмір нарахувань плати за послугу з централізованого опалення не залежить від кількості проживаючих осіб в квартирі. 
Враховуючи передбачений ст. 322 ЦК України обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не передбачено договором або законом, та те, що ОСОБА_1 є власницею частки квартири, з відповідачів (власників квартири) підлягає стягненню заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 80958,09 в рівних частинах, тобто 40479,04 з кожного власника.
Скаржниця стверджує, що у зв`язку з відсутністю квартирного засобу обліку гарячої води, нарахування за послуги з централізованого постачання гарячої води здійснювалось виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі мешканців (відповідачів по справі), тобто на 4 особи, отже заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 33192,96, тобто по 8298,24 грн з кожного відповідача.
Разом з тим, відповідачка просить суд застосувати до спірних правовідносин в частині стягнення заборгованості за централізоване теплопостачання строки позовної давності, передбачені ст. 257 ЦК України, відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з 01.08.2015 по 01.08.2018 з цих підстав.
ОСОБА_4 також вказує на те, що нею 23 листопада 2020 року на рахунок Деснянського відділу ДВС у м. Чернігові було сплачено 63682 грн боргу, шо був стягнутий за судовим наказом. Виконавче провадження з цих підстав закінчено, отже, вона вже сплатила свою частину боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Облтеплокомуненерго» вважає, що суд першої інстанції позовні вимоги задовольнив обґрунтовано, просить залишити рішення в силі.
Скаржниця під час розгляду справи районним судом не зверталась із заявою про застосування строків позовної давності, крім того, позивач зазначає, що перебіг позовної давності за його вимогами перервався подачею заяви про видачу судового наказу у квітні 2018 року.
Щодо сплати ОСОБА_4 всієї суми боргу позивач зазначає, що кошти в сумі 42449,38 грн, що були сплачені через ДВС по ВП № 59612509 у листопаді 2020 року, стосуються заборгованості по скасованому наказу у справі № 750/3605/18 за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.08.2015 по 30.09.2017, при цьому судом першої інстанції по справі розглядались вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.08.2015 по 31.01.2020 в сумі 80958,09 та заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.10.2017 по 31.01.2020, тобто за інші періоди ніж у скасованому наказі. 
Отже, ОСОБА_4 залишається несплаченою частина боргу за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 по 31.01.2020.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 просять у задоволенні скарги відмовити, вважають, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що задоволенню підлягає лише позов в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 , районний суд вірно взяв до уваги, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживали у квартирі, по якій нараховано заборгованість, комунальними послугами не користувались, а тому не зобов`язані платити за них.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як і позивач у своєму відзиві, звертають увагу суду, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_4 не заявляла про застосування строків позовної давності, тому така вимога заявлена запізно та є необґрунтованою. Вказують, що ОСОБА_4 оплатила лише частину боргу за період з 01.08.2015 по 30.09.2017, отже інша частина боргу за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 залишається несплаченою. 

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_4 відповідач ОСОБА_2 не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає. 

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов до висновку, що оскільки відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не проживали у квартирі, по якій нараховано заборгованість, не користувались комунальними послугами, вони не зобов`язані платити за такі послуги, тому сума заборгованості, заявлена позивачем, підлягає стягненню з ОСОБА_4 .   

З такими висновками погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 4-кімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 102,3 кв.м, житловою площею 61,1 кв.м належить на праві приватної власності в рівних частинах (1/2): ОСОБА_1 з 21.04.2009 та ОСОБА_4 з 29.11.2012 (а.с. 75).
Відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 16.04.2020 за адресою АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 була зареєстрована та знята з реєстрації 25.02.2020, ОСОБА_2 зареєстрований 16.11.1995, ОСОБА_3 зареєстрований 16.11.1995, ОСОБА_4 зареєстрована 04.12.2012 (а.с. 16-19).
Відомості щодо зміни місця реєстрації вказаних осіб в період з 01.08.2015 по 31.01.2020 в матеріалах справи відсутні.
Згідно з актами КП «ЖЕК-10» від 20.06.2019 та 09.05.2020, сусіди ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , але не проживають у зв`язку зі зміною місця проживання. Акти складені виключно для пред`явлення у відділ соціальних допомог та субсидій (а.с. 46-47). 
Вказане також підтверджується довідкою Деснянської районної у м. Чернігові ради № 3/133 від 07.06.2019 щодо фактичного місця проживання ОСОБА_1 , яка складена на підставі акта від 06.06.2019 та надана для пред`явлення до КП «Чернігівводоканал» (а.с. 44), довідкою Деснянської районної у м. Чернігові ради № 3/24 від 13.02.2020 щодо фактичного місця проживання ОСОБА_3 , складеною на підставі акта від 13.02.2020 та наданою виключно до УПД ГУНП в Чернігівській області (а.с. 45), довідкою від 11.07.2014 про прийом ОСОБА_11 на навчання стаціонарної форми на період від 01.10.2014 до 31.01.2018 до Люблінської Політехніки, що у м. Люблін, Польща (а.с. 41), інформацією головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо перетинання кордону ОСОБА_12 (а.с. 62), копіями документів та квитанцій щодо отримання та сплати комунальних послуг ОСОБА_3 за іншою адресою (а.с. 102-131). 
Зазначена обставина також була встановлена рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.07.2019 та сторонами по справі не оспорюється (а.с. 48-50).
24 вересня 2012 ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Облтеплокомуненерго» із заявою, в якій просила відключити квартиру АДРЕСА_2 від центрального опалення та гарячого водопостачання, у зв`язку з тим, що вона та її сім`я ( ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ) не проживають за зазначеною адресою з 03.07.2012 та сплачувати за послуги не будуть. 

Доказів, які б засвідчували факт відключення квартири від мереж центрального теплопостачання (опалення та гарячого водопостачання) за вищевказаним зверненням матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки АТ «Облтеплокомуненерго» № 652 від 26.03.2019 тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води для населення, які надає АТ «Облтеплокомуненерго» за відповідні періоди, встановлені на підставі постанов НКРЕКП (а.с. 10). 
Відповідно до наданих позивачем розрахунків боргу, послуги АТ «Облтеплокомуненерго» за адресою АДРЕСА_1 за о/р НОМЕР_1 надавались із розрахунку на чотирьох споживачів: ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . 
Борг з теплопостачання за період з 01.08.2015 по 31.01.2020 складає 80958,09  грн, в тому числі за опалення за весь період та за гаряче водопостачання по вересень 2017 року (а.с. 7), а сума боргу за послуги з гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 по 31.01.2020 складає 33192,96 грн (а.с. 8). 
Заперечень щодо відповідних розрахунків заборгованості відповідачі не висували.

У 2018 році з метою стягнення заборгованості з відповідачів позивач  звертався із заявою про видачу судового наказу, за результатами розгляду якої 27.04.2018 Деснянським районним судом м. Чернігова було видано судовий наказ у справі № 750/3605/18 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Облтеплокомуненерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 42449,38 грн за період з 01.08.2015 по 30.09.2017 та по 44,05 грн судового збору з кожного (а.с. 177).
Ухвалою цього ж суду від 19.02.2020 за заявою боржника ОСОБА_3 вказаний судовий наказ скасовано та роз`яснено АТ «Облтеплокомуненерго» його право звернення до суду в порядку позовного провадження (а.с. 6).

З копії квитанції № ПН208612С1 від 23.11.2020 (а.с. 162) вбачається, що платником ОСОБА_17 на рахунок отримувача - Деснянський ВДВС м. Чернігів П-С МУМЮ сплачено 63682 грн за борги ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) зг. АСВП № 59612509.
26.11.2020 державним виконавцем Деснянського ВДВС у м. Чернігові Північно-Східного МУМЮ Тяжких Д.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 59612509 з примусового виконання судового наказу № 750/3605/18-2н/750/436/18, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова 08.07.2019, про стягнення з ОСОБА_4 на користь АТ «ОТКЕ» 42493,43 грн, у зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 163-164). Вказане підтверджується й витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження від 27.01.2021 щодо виконавчого провадження № 59612509 (а.с. 178).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом статей 11,15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Статтею 41 Конституції України закріплено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.
Статтею 322 ЦК України встановлено обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. 
За змістом статтей 66, 67, 162 ЖК УРСР за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги, що встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
За змістом статті 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. 
В період, коли виникла заборгованість, були чинні два Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» - №1875-IV від 24.06.2004 (діяв до 10.06.2018 (крім окремих положень, відповідно до ЗУ 2189 -VІІІ), остаточно з 01.05.2019) та №2189 -VІІІ (введений в дію з 01.05.2019 окрім окремих положень, зазначених в ст.1 розділу VІ ).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№2189 -VІІІ) споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII), до житлово-комунальних послуг належать:
1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 
Послуга з управління багатоквартирним будинком включає:
утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо;
купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку;
поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , окрім іншого, визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору  та обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Частиною шостою ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004) передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004) споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Введений в дію з 10.06.2018 пункт 6 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII) передбачає, право споживача на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

З системного аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц). 

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Положенням статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу».
Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг  і фізичною особою (споживачем), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.
За змістом пункту 2 Правил централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Відповідно до пункту 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги (постанова Верховного Суду від 20.11.2019 № 295/12613/16-ц).
Пунктом 20 Правил визначено, що плата за надані послуги вноситься  споживачем  відповідно до   показань   засобів   обліку   води  і  теплової  енергії  або затверджених нормативів (норм) споживання на  підставі  платіжного документа  (розрахункової  книжки,  платіжної  квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. 
Відповідно до пункту 21 Правил у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання:
- з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства;
- з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

  Підпунктом 1 пункту 29 Правил та частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004)  передбачено два випадки, коли споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг: за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Одночасно, підпункт 14 пункту 32 Правил встановлено обов`язок виконавця послуг зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Як зазначено вище, дане правило діяло до 09.06.2018, тобто до набрання законної сили  статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№ 2189-VIII) . 
Дані про те, що відповідачі в цей період звертались до позивача із заявами про зменшення розміру оплати з наданням відповідних підтверджуючих документів у справі відсутні. 
Таким чином, позивачем доведений обов`язок ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 оплачувати вартість житлово-комунальних послуг - надання гарячого водопостачання в період з 01.10.2017 по 09.06.2018. 
За період з 10.06.2018 по 31.02.2020 відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_2 довели факт свого не проживання за зазначеною вище адресою, тому за цей період вони мають право не сплачувати вартість гарячої води.
Натомість, за даний період (з 10.06.2018 по 31.02.2020) вартість даної послуги (гарячого водопостачання) слід стягнути з співвласників квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у рівних частках, що відповідає їх часткам у об`єкті нерухомості.

Наявну у матеріалах справи заяву ОСОБА_1 від 24.09.2012 року про відключення квартири АДРЕСА_2 від центрального опалення та гарячого водопостачання суд не бере до уваги враховуючи наступне.
Пунктом 26 Правил № 630 передбачено, що відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
Відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, передбачене Порядком, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (зі змінами, чинними на момент звернення із заявою), відповідно до якого відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку - неможливе. Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19 серпня 2019 року у справі № 226/1437/16-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 456/805/08.

Оскільки позивач фактично свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_1 виконав, споживачі цих послуг (кожен у визначеній судом період) зобов`язані їх оплатити.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення,  не врахував термін дії Законів України «Про житлово-комунальні послуги» у часі і дійшов помилкового висновку щодо стягнення заборгованості за надані послуги лише з ОСОБА_4 .
Доводи скаржниці в цій частині є частково слушними.

Не може бути прийнята до уваги заява ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, оскільки відповідну заяву в суді першої інстанції остання не подала, хоча про відкриття провадження та призначення справи до розгляду повідомлялася належним чином (а.с.25).
Під час розгляду справи про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції було заявлено тільки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у відзиві на позов від 02.06.2020 (а.с. 30-31). Незважаючи на наявність прізвища ОСОБА_2 у вступній частині даного відзиву, його підпис на процесуальному документі відсутній (а.с. 30-31). 
З огляду на вказане, в позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення витрат за централізоване опалення за період з 01.08.2015 по 12.04.2017 позивачеві слід відмовити на підставі ст. 267 ч.4 ЦК України.

Доводи АТ «Облтеплокомуненерго» щодо переривання строку позовної давності поданням заяви до суду про видачу судового наказу не можуть бути взяті апеляційним судом до уваги. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 «подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі». Отже, зверненням із заявою про видачу судового наказу позивачем не було перервано строк позовної давності у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання про суму до стягнення, колегія суддів виходить з того, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачами є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Оскільки подання позивачем у 2018 році заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Послуги, надані у березні 2017 року, відповідачі мали оплатити до 20 квітня 2020 року включно (тобто позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості за теплопостачання за березень 2017 року минала 21 квітня 2020 року). Позивач звернувся з позовом 13 квітня 2020 року, тому має право на солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 частини суми заборгованості за теплопостачання за період з березня 2017 року до 31 січня 2020 року в розмірі 48360,47 грн.

За період з 01.08.2015 по лютий 2017 заборгованість з теплопостачання в сумі 32597,62 грн слід стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 оскільки ці особи про застосування строку позовної давності в суді першої інстанції не заявляли (ухвала про відкриття провадження та судові повістки отримані 30.04.2020 та 04.05.2020 відповідно, а.с. 25,27).  

За дії частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (№1875-IV від 24.06.2004)  заборгованість за отримані послуги з гарячого водопостачання за період з 01.10.2017 по 09.06.2018 в сумі 8712,48 грн слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , а за період з 10.06.2018 по 31.01.2020 з співвласників квартири в рівних долях, тобто по 12240,24 грн з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Вимоги апеляційної скарги щодо врахування до суми сплаченої заборгованості коштів в сумі 42493,43 грн, внесених на погашення боргу ОСОБА_4 на рахунок АТ «Облтеплокомуненерго» на виконання судового наказу, який судом було скасовано, задоволенню не підлягають, оскільки питання повороту виконання повинно вирішуватися в порядку ст.444 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2020 року скасуванню. З відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 слід стягнути на користь позивача солідарно 57072,95 грн (опалення з 14.04.2017 по 31.01.2020 (48360,47 грн) та гаряче водопостачання з 01.10.2017 по 09.06.2018 (8712,48 грн)); з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно 32597,62 грн (опалення за період з 01.08.2015 по 14.04.2017); та з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 12240,24 грн з кожної ( гаряче водопостачання за період з 10.06.2018 по 31.01.2020). В задоволенні позову АТ «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01.08.2015 по 12.04.2017 слід відмовити за спливом позовної давності, а щодо стягнення заборгованості за гаряче водопостачання за період з 10.06.2018 по 31.01.2020 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за недоведеністю їх проживання в квартирі АДРЕСА_2 в цей період.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Ціна позову складає 114151,05 грн., сума судового збору в такому випадку становить мінімальну ставку 2102 грн, однак позивач сплатив тільки 1925,80 грн (а.с. 1,2). 
Позовні вимоги задоволено на 114151,05 грн, отже з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача суму судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно задоволених позовних вимог: з ОСОБА_4 - 731,80 грн (1925,80 х38/100%), ОСОБА_2 - 519,97 грн (1925,80 х27/100%), ОСОБА_3 - 231,10 грн (1925,80 х12/100%) та ОСОБА_1 - 442,93 грн (1925,80 х23/100%).

Оскільки при зверненні з позовом АТ «Облтеплокомуненерго» було сплачено судовий збір не в повному розмірі (1925,80 грн замість 2102 грн), недоплачена сума судового збору - 176,2 грн підлягає стягненню з відповідачів, пропорційно задоволених вимог, зокрема : з ОСОБА_4 - 66,95 грн, ОСОБА_2 - 47,58 грн, з ОСОБА_3 - 21,14 грн, з ОСОБА_1 - 40,53 грн.

Підстави для відшкодування судових витрат ОСОБА_4 , що понесені нею в апеляційній інстанції відсутні, оскільки, незважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги, сума до стягнення залишилася незмінною. 

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,  

                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково. 

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2020 року - скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (ЄДРПОУ 033576771, м. Чернігів, вул. Ремеснича, 55 Б) з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) в солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання (за період з 01.08.2015 по лютий 2017 року) в розмірі 32597 (тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто сім) грн 62 коп.  

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (ЄДРПОУ 033576771, м. Чернігів, вул. Ремеснича, 55 Б) з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ), ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ), ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_5 , фактичне місце проживання АДРЕСА_4 ) в солідарному порядку заборгованість за надані послуги (централізоване теплопостачання з 14.04.2017 по 31.01.2020  та гаряче водопостачання з 01.10.2017 по 09.06.2018) в сумі 57072 (п`ятдесят сім тисяч сімдесят дві) грн 95 коп.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (ЄДРПОУ 033576771, м. Чернігів, вул. Ремеснича, 55 Б) з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ) заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у період з 10.06.2018 по 31.01.2020  по 12240 (дванадцять тисяч двісті сорок) грн 24 коп з кожної.

В задоволенні позову АТ «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в частині стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 01.08.2015 по 12.04.2017, та до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості за гаряче водопостачання за період з 10.06.2018 по 31.01.2020  - відмовити. 

Стягнути на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» (ЄДРПОУ 033576771, м. Чернігів, вул. Ремеснича, 55 Б) суму судового збору: з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) - 731,80 грн, ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) - 519,87 грн, ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 )- 442,93 грн, ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_5 , фактичне місце проживання АДРЕСА_4 ) - 231,10 грн. 

Стягнути на користь держави недоплачений судовий збір з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) - 66,95 грн, ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_3 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) - 47,58 грн, ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_4 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 )- 40,53 грн, ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_5 , фактичне місце проживання АДРЕСА_4 ) - 21,14 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Чернігівського апеляційного суду   

                                                                                          І.О.Боброва
                                                                                                                      
                                                                                          О.Є.Мамонова  

                                                                                          Н.В. Шитченко

Повний текст постанови суду складений  09.03.2021