ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 760/25166/17
адміністративне провадження № К/9901/62871/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів -  Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року (суддя Коробенко С.В.) та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року (колегія суддів: Епель О.В., Губська Л.В., Карпушова О.В.) у справі  № 760/25166/17 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адміністрації Державної прикордонної служби України про:
- визнання неправомірними дій відповідачів щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІII групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013  № 975 та ст.ст. 16-16.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
- зобов`язання відповідачів призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІII групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 р. № 975 та ст.ст. 16-16.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;
         - стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІII групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 та ст.ст. 16-16.3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності в сумі 693 146,00 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2018, залишеним без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.09.2018, адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не розгляду по суті заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013  № 975;
- зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення за результатами розгляду питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови КМУ від 25.12.2013 № 975, з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог  відмовлено.
Не погоджуючись з судовими рішеннями,  відповідач Міноборони  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідач  в обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що при зверненні за призначенням та виплатою допомоги позивачем не надано документ про обставини поранення, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження,  який передбачено Порядком № 975. Зазначає, що позивач не проходив військову службу в Збройних Силах України або був військовослужбовцем іншого утвореного відповідно до законів України військового формування та правоохоронного органу спеціального призначення. Вказує, що, оскільки  позивач проходив службу  в  прикордонних військах КДБ СРСР, за отриманням відповідної допомоги  повинен звертатися до  Адміністрації державної прикордонної служби України. Також вказує на порушення підсудності судом першої інстанції, оскільки справа має розглядатися окружним адміністративним судом, а не місцевим.
Ухвалою Верховного Суду від 11.03.2019 відкрито касаційне провадження.
У відзиві на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення – без змін.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга не  підлягає задоволенню  з таких підстав.
Судами встановлено, що у період з 10.05.1983 по 23.05.1985 позивач проходив дійсну строкову військову службу та в період з 14.11.1983 по 23.05.1985 брав участь в бойових діях на території республіки Афганістан (довідка Криничанського РВК Дніпропетровської області Міноборони від 22.12.2016  № 2452).
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10ААГ № 005357 від 23.12.2014  позивачу вперше за наслідками огляду встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.12.2014, причина інвалідності – захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У витязі з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03.11.2014 № 3407 вказано, що захворювання позивача, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Позивач звернувся до відповідачів з приводу отримання одноразової грошової допомоги.
Листом Департаменту фінансів Міноборони від 09.06.2017 № 248/3/6/1969 позивача повідомлено про відсутність законних підстав для виплати спірної допомоги, оскільки позивач проходив службу  в  прикордонних військах КДБ СРСР, за отриманням відповідної допомоги  повинен звертатися до  Адміністрації державної прикордонної служби України.
Вважаючи отриману відмову протиправною позивач звернувся  з цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до законодавства, чинного на час встановлення інвалідності ІІІ групи саме внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, на підставі ст. 16 Закону № 2011-ХІІ та постанови КМУ № 975, а також з того, що на теперішній час заява позивача про призначення йому вказаної допомоги по суті не вирішена та жодного рішення Міністерством оборони України, за результатами її розгляду не прийнято.
Колегія суддів, дослідивши  спірні правовідносини, зазначає таке.
Пунктом 1 ч. 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті),  інвалідності  або  часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до п.6 ч.2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
Встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві,  інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному  або резервісту  при виконанні обов`язків військової служби  або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але  внаслідок захворювання  або нещасного випадку,  що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Підставою для отримання одноразової грошової допомоги є встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Водночас, у відповідності до ст. 16-4 Закону № 2011-XII призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Єдиною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги  є те,  що позивач проходив службу в Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому допомогу має виплачувати Адміністрація прикордонної службу України.
Стосовно вказаних доводів колегія суддів зазначає таке.
Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяв на момент проходження позивачем військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР були складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Статтею 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02.01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерство оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Отже, виходячи з аналізу вказаних правових норм вбачається, що саме на Міністерство оборони України, як на головного розпорядника коштів, покладено обов`язок щодо прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги, в тому числі особам, які проходили військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, у разі встановлення їм відповідної групи інвалідності.  
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїх численних постановах, зокрема, від 26.09.2018 (справа №760/9113/17), від 18.10.2018 (справа №820/3353/16), від 02.11.2018 (справа №825/1558/18).
Водночас відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
На виконання цієї статті Закону, Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2013 року № 975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (Порядок № 975).
Пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Згідно п. 13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або, у разі відмови, для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Тобто вказаний Порядок регламентує чіткий алгоритм та послідовність дій щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Стосовно доводів касаційної скарги про відсутність документу про обставини поранення, колегія суддів вказує, що  вимога Міністерства оборони України щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності,  документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10.04.2019 у справі № 822/220/18.
Проте, оскільки єдиною підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги була відсутність повноважень Міноборони у призначенні такої допомоги, судами вірно зобов`язано прийняти рішення за результатами  розгляду пакету документів позивача з наданням повної оцінки, зокрема і про наявність чи відсутність документу про обставини поранення.
Також не знайшли свого підтвердження доводи про порушення підсудності, оскільки  позивач звертається з вимогами до Міністерства оборони України, при цьому, предметом спору є призначення й виплата суб`єктом владних повноважень (органом державної влади) одноразової грошової допомоги військовослужбовцю, яка належить до соціальних виплат, що на момент звернення до суду з позовом були підсудні місцевим судам як адміністративним.
Відповідно до статті 350 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 червня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                     А.І. Рибачук

                                                                                                              С.Г. Стеценко