ц[1]
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ
 
25 лютого 2021 року                                                                                         м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду - Сілкова І.М., за участю ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - 
 
В С Т А Н О В И Л А:
 
Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року накладено на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
 
Згідно постанови, 12.10.2020 року приблизно о 08 год. 50 хв., на вул. Радунська, 22/9 в м. Києві ОСОБА_1 керував автомобілем «Daihatsu» д.н.з. НОМЕР_1 з ознаками наркотичного сп`яніння, який від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року та закрити щодо нього провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП або повернути дану справу відповідному правоохоронному органу для належного оформлення з підстав невідповідностей щодо часу вчинення адміністративного правопорушення та пояснень свідків в частині його відмови від проходження тесту на алкоголь за допомогою приладу «Драгер».
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст.ст. 247, 268, 278, 280 КУпАП та положень Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року, оскільки він жодного разу не викликався в судове засідання та незважаючи на його клопотання про відкладення судового розгляду, суд розглянув справу без його участі та не направив на його адресу копію прийнятого рішення, чим порушив вимоги ст.ст. 268, 285 КУпАП, що на думку апелянта, є безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.  
При цьому зазначає, що він був тверезий під час керування транспортним засобом, а складені поліцейськими адміністративні матеріали оформлені з численними порушеннями вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (затвердженої Наказом МВС України №1376 від06.11.2015 року), оскільки до матеріалів справи не долучено довідку про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2020 року містить виправлення щодо часу вчинення інкримінованого йому правопорушення, письмові пояснення свідків є повністю ідентичними, викладені на заздалегідь підготовлених бланках та заповнені самим же поліцейським, де зазначено, що йому ( ОСОБА_1 ) спочатку пропонували пройти огляд за допомогою алкотестеру «Драгер».
Апелянт вказує, що зміст оскаржуваної постанови не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на місці зупинки транспортного засобу поліцейський запропонував йому пройти огляд тільки на стан алкогольного сп`яніння, що також підтвердили свідки у своїх письмових поясненнях. При цьому, поліцейські не повідомили йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння і не роз`яснили його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. 
 
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року, посилаючись на поважність причин пропуску цього строку, оскільки, всупереч вимог ст. 268 КУпАП, незважаючи на його клопотання про відкладення судового розгляду, суд розглянув справу без його участі, копія прийнятого судом рішення йому не направлялась, а про його існування він випадково дізнався тільки 12.01.2021 року при ознайомленні з матеріалами даної справи.  
 
Перевіривши причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови судді, передбаченого ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, з урахуванням наведених апелянтом обставин, вважає можливим поновити ОСОБА_1  строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року. 
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та апеляційні доводи, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах поданої апеляційної скарги. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
 
Зважаючи, що ОСОБА_1 не був присутній при розгляді даної справи в суді першої інстанції, у зв`язку з чим не мав можливості надати суду свої пояснення та подати докази, суд апеляційної інстанції приймає до уваги його пояснення, надані під час апеляційного розгляду справи, в яких останній зазначив, що вранці 12.10.2020 року рухався по вул. Радунська, 22/9 в м. Києві з дотриманням вимог правил дорожнього руху, однак був безпідставно зупинений працівниками поліції, які висловили йому підозру, що він начебто   перебуває в стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропонували пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Драгер».  
При цьому стверджував, що коли його зупинили працівники поліції він був повністю тверезий, від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки поспішав на роботу, а також у зв`язку з тим, що поліцейські не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження такого огляду.
 
Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
 
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини, висновок суду першої інстанції про порушення ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України та наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП є обґрунтованим та підтверджується наявними в матеріалах справі доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №536595 від 12.10.2020 року (а.с. 2) складеним стосовно ОСОБА_1 , в якому зазначено, що останній керував транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей, які не реагують на світло, порушення мови), при цьому пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; письмовими поясненнями цих свідків, які засвідчили відмову водія ОСОБА_1 від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння (а.с. 3); розпискою ОСОБА_1 (а.с. 4), який зобов`язався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин, що підтверджує факт його відсторонення від керування транспортним засобом, а також даними відеозапису з нагрудного відеореєстратора працівника поліції (а.с. 6), які повністю підтверджують обставини викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були належним чином досліджені дані, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , яким дана належна правова оцінка, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.
 
Як вбачається з наявного у справі відеозапису з нагрудної камери працівника поліції (а.с. 6), поліцейський в присутності двох свідків повідомив, що водій ОСОБА_1 був зупинений за порушення правил дорожнього руху, після чого в ході розмови з водієм виникла підозра про перебування останнього в стані наркотичного сп`яніння та перераховано виявлені у водія ознаки такого стану, у зв`язку з чим ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у лікаря-нарколога, на що останній відмовився, що засвідчили вказані свідки у письмових поясненнях.
Тобто, дані вказаного відеозапису повністю підтверджують обставини зазначені поліцейським в протоколі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 та викладені в оскаржуваній постанові від 28.12.2020 року і спростовують доводи апелянта про те, що на місці зупинки транспортного засобу поліцейський запропонував йому пройти тільки огляд на стан алкогольного сп`яніння.
 
Твердження ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду справи про те, що під час його зупинки працівниками поліції він перебував у тверезому стані, а від огляду на стан сп`яніння відмовився, оскільки поспішав на роботу, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 був складений не за керування ним транспортним засобом в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а саме за порушення ним п.2.5 Правил дорожнього руху України, тобто за відмову водія від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння у лікаря-нарколога, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
 
Також слід зазначити, що за приписами пункту 12 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння  або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (затвердженої спільним наказом МОЗ та МВС України №1452/735 від 09.11.2015 року), у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Отже, згідно з вимогами вказаної Інструкції, огляд водія на стан наркотичного сп`яніння проводиться виключно в закладі охорони здоров`я і не може бути проведений поліцейським на місці зупинки транспортного засобу.
 
Посилання апелянта на порушення поліцейськими вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (затвердженої Наказом МВС України №1376 від06.11.2015 року), які не долучили до матеріалів справи довідку про наявність повторності вчиненого адміністративного правопорушення, є необґрунтованим, оскільки положення вищезазначеної Інструкції не регулюють порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, при цьому згідноположень пункту 5 Розділу VІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року) відповідна довідка, в якій міститься інформація про дату вчинення попереднього адміністративного правопорушення і прийняте в справі рішення долучається до протоколу лише у разі встановлення повторності правопорушення.
 
Апеляційні доводи ОСОБА_1 про те, що при складанні стосовно нього протоколу про адміністративні правопорушення працівники поліції не роз`яснили йому права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, є надуманими, оскільки згідно цього протоколу поліцейським роз`яснено ОСОБА_1 його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, а також надана можливість викласти у відповідній графі протоколу свої пояснення по суті правопорушення, в яких останній зазначив, що не погоджується з протоколом та надасть пояснення у суді.
 
Крім того, апеляційний суд відмічає, що отримуючи посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами, ОСОБА_1 фактично взяв на себе обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, тобто на ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, яке визнано законодавством джерелом підвищеної небезпеки,  покладено обов`язок знати вимоги правила дорожнього руху, а тому його посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що працівники поліції не роз`яснили йому наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, є безпідставними, оскільки згідно положень пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
 
Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що складений стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення від 12.10.2020 року містить виправлення щодо часу вчинення інкримінованого йому адміністративного правопорушення, письмові пояснення свідків є повністю ідентичними, викладені на заздалегідь підготовлених бланках та заповнені самим же поліцейським, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки вказані недоліки, допущені інспектором поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушеннястосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не впливають на доведеність його винуватості у порушенні п.2.5 ПДР України. Інших доводів, які б свідчили про незаконність оскаржуваного рішення та спростовували його висновки апелянтом не наведено, а його посиланняна те, що працівники поліції безпідставно зупинили його автомобіль, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки ці обставини не є предметом перевірки апеляційним судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення, і в разі, якщо ОСОБА_1  вважає незаконними дії працівників поліції щодо зупинки його транспортного засобу, він не позбавлений можливості оскаржити ці дії в порядку адміністративного судочинства.
 
За викладеним, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що у справі зібрано достатньо доказів на підтвердження факту порушення водієм ОСОБА_1 пункту 2.5 Правил дорожнього руху України та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, що відповідає встановленим фактичним обставинам справи, а тому постанова судді Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2020 року стосовно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування та закриття провадження в справі на підставі п.1 ст. 247 КУпАП або повернення даної справи відповідному правоохоронному органу для належного оформлення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, не вбачає. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Деснянського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП - без зміни. 
 
Постанова апеляційного суду є остаточною й оскарженню не підлягає. 

                  Суддя 
Київського апеляційного суду                                                               І.М. Сілкова   

Справа: №754/15740/20; Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
Провадження: №33/824/1123/2021 
Головуючий у І інстанції: Бабайлова Л.М.
Головуючий в апеляційній інстанції: Сілкова І.М.