П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/7267/19	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
Дата і місце ухвалення: 16.01.2021р., м.Одеса
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
        Головуючого – судді :  Бойка А.В.,
                                         суддів:  Федусика А.Г.,
                                                          Шевчук О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка виразилися у відмові нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби в загальному розмірі 25963,68 грн.
12.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 382 КАС України, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року по справі №420/7267/19 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання даного судового рішення. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, 05.02.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що при вирішенні питання про наявність підстав для встановлення судового контролю судом першої інстанції не враховано правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові по справі №815/2925/18, згідно якої, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися  до суду в порядку ст.ст. 382-383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. 
У зв`язку з цим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 16.01.2021 року та постановлення нової ухвали, якою встановити судовий контроль за виконанням судового рішення по справі №420/7267/19 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
У рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз.1 пп.3.2 п.3, абз.2 п.4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлено статтею 382 КАС України, частиною 1 якої передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Згідно ч. 2 ст.382 Кодексу за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, судом можуть бути вжиті заходи реагування судового контролю за невиконанням судових рішень в адміністративних справах у формі встановлення нового строку для подачі звіту та накладення штрафу на особу відповідальну за виконання рішення суду. 
Відмовляючи в задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви про встановлення судового контролю суд першої інстанції, серед іншого, виходив з того, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті, а відтак, висновки стосовно наявності або відсутності підстав для встановлення такого контролю зазначаються безпосередньо у рішенні суду за результатами розгляду позову. У подальшому питання виконання рішення суду підлягають розгляду та вирішенню у порядку ст. 383 КАС України. Оскільки питання щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення по даній справі позивачем у ході розгляду справи не ставилося, і, як слідує з тексту рішення від 28.12.2019р., судом не вирішувалося, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні поданої позивачем заяви.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки згідно частини 6 статті 246 КАС України, у разі необхідності у резолютивній частині рішення вказується, зокрема, порядок і строк виконання рішення. При цьому, слід зазначити, що порядок виконання судових рішень в адміністративних справах регламентовано ст.372 КАС України, згідно якої спосіб, строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому рішенні. 
Слід зазначити, що визначення порядку виконання рішень не є тотожним поняттю встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Норма статті 382 КАС України не містить застереження, що суд може встановити судовий контроль за виконанням судового рішення лише одночасно з ухваленням останнього. Навпаки, цільове призначення даного процесуального інституту спрямовано саме на забезпечення реального виконання вже прийнятого рішення, яке фактично не виконується (є обґрунтований сумнів про це).
У випадку ухилення боржника - суб`єкта владних повноважень від виконання судового рішення суд може постановити ухвалу про зобов`язання останнього подати звіт і після постановлення рішення у справі, якщо цього потребують обставини справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року (справа №800/320/17), в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року (справа №539/3406/17) викладено висновок про можливість встановлення судового контролю, передбаченого ст.382 КАС України, після прийняття кінцевого рішення у справі. 
Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, статтею 382 КАС України передбачено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Тобто, суд наділений правом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення лише у випадку, коли існують беззаперечні докази нехтування відповідачем вимогам суду.
Апеляційний суд зазначає, що судовий контроль - це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку про те, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи. 
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 дій військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік.
При зверненні  із заявою про встановлення судового контролю шляхом зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання судового рішення в порядку статті 382 КАС України ОСОБА_1 зазначив, що на виконання судового рішення по справі №420/7267/19 військова частина НОМЕР_1 здійснила нарахування позивачу індексації  за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Однак, відповідачем не правильно визначено базовий місяць для нарахування індексації січень 2016 року, оскільки місяцем, що йде за місяцем останнього підвищення посадових окладів військовослужбовців, є січень 2008 року. Крім того, відповідачем не виплачено на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.
При цьому, питання щодо визначення базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 та щодо виплати на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в рамках судової справи №420/7267/19 не вирішувалося і будь-яких рішень зобов`язального характеру щодо цього не приймалося. 
Варто зазначити, що ОСОБА_1 не заперечує факт нарахування та виплати на його користь військовою частиною НОМЕР_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2015 року по 2019 рік.
А відтак, на думку колегії суддів, відсутні підстави для висновку про те, що військова частина НОМЕР_1 ухиляється від виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що, у протилежному випадку, могло б бути підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання відповідного рішення.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 22.09.2020 року по справі №815/2925/18, оскільки у вказаній постанові Суд дійшов висновку про наявність у спірних правовідносинах обставин, з якими стаття 382 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 подати звіт про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.12.2019 року по справі №420/7267/19.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права.
Частина 4 цієї статті КАС України встановлює, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено питання, однак зазначає, що при здійсненні висновку, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах у порядку ч.1 ст.382 КАС України встановлюється судом саме при вирішенні справи по суті, суд першої інстанції допустив не правильне застосування норм процесуального права. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, ухвала суду підлягає зміні шляхом виключення з її мотивувальної частини відповідних висновків суду.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 320, 321, 325, 328, 382 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновки суду першої інстанції про те, що  встановлення судового контролю, у порядку ч.1 ст.382 КАС України, за виконанням суб`єктом владних повноважень рішення суду може мати місце лише при вирішенні справи по суті.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

          Суддя-доповідач:                                                                       А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                 А.Г. Федусик

          Суддя:                                                                                          О.А. Шевчук