ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/11627/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                        судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни 

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 160/11627/20 (суддя І інстанції – Бондар М.В.)

за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про визнання протиправною та скасування постанови, 

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 02.09.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62928714, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною при примусовому виконанні виконавчого напису № 17469, виданого 14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2020 року позов задоволений. Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни від 02.09.2020 про відкриття виконавчого провадження №      62928714. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржена постанова є законною, оскільки винесена на підставі виконавчого документу та заяви стягувача, в яких зазначено, що боржник проживає в місті Києві.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

14.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) заборгованості в сумі 17055,47 грн на користь ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ».

На підставі заяви ТОВ «ВЕРДИКТ-КАПІТАЛ» від 01.09.2020 за вих. №      13921829 від 21.08.2020 постановою від 02.09.2020 приватним виконавцем Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 62928714 про примусове виконання виконавчого напису № 17469 від 14.08.2020.

Позивач, вважаючи постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом про її скасування. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки приватним виконавцем не доведено, що виконавче провадження № 62928714 відкрито за місцем проживання, перебування боржника, чи за місцезнаходженням майна боржника, а тому оскаржена постанова прийнята з порушенням приписів ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі – Закон №      1404-VIII).

Відповідно до п. 3 ч. 1      ст. 3 Закону України № 1404-VIII      примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої та другої статті 22 Закону № 1404-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1404-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Частиною першою статті 25 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1404-VIII приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною другою статті 24 Закону № 1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи, за місцезнаходженням боржника – юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

За приписами п. 10 ч. 4      ст. 4 Закону № 1404      виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є – паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист. 

За відомостями, зазначеними в паспорті позивача серії НОМЕР_1 , виданому 11.08.2004 Довгинцівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 12-15).

У виконавчому написі нотаріуса зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором №   0131/032432-ZP від 02.07.2013 (а.с. 29 (на звороті)).

У долученій до матеріалів виконавчого провадження копії анкети №      013100009830 для надання банківських послуг зазначено, що адреса місця постійного проживання та адреса місця реєстрації позивача одна і та сама: АДРЕСА_3 (а.с. 28).

З пояснень позивача у позовній заяві та супровідного листа приватного виконавця Малкової М.В. від 08.09.2020 встановлено, що позивач працює в ТОВ «НВК КРИВОРІЖЕЛЕКТРОМОНТАЖ», яке розташовано за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Спартака, буд. 143 (а.с. 10).

За наведених обставин, апеляційний суд доходить висновку, що місце реєстрації (проживання) та місце перебування позивача знаходяться у м.      Кривий Ріг Дніпропетровської області, як правильного висновку дійшов і суд першої інстанції, проте приватний виконавець Малкова      М.В. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва, а не у Дніпропетровській області.

Отже, місце проживання (перебування) боржника не відноситься до виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Малкова М.В. здійснює діяльність та відомості щодо якого містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України, а виконавчий документ у виконавчому провадженні № 62928714 прийнято до виконання відповідачем не за місцем проживання, перебування боржника – фізичної особи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали виконавчого провадження № 62928714 не містять жодного документу, який би засвідчував правильність інформації про місце проживання позивача, що зазначена у виконавчому написі нотаріуса № 17469 від 14.08.2020: АДРЕСА_2 . (а.с. 30).

Також, матеріали виконавчого провадження № 62928714 не містять жодних доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем дій, спрямованих на з`ясування причини наявності розбіжності в адресі місця проживання позивача, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса та інших документах, наявних у матеріалах виконавчого провадження.

Проте, як правильно вказав суд першої інстанції, відповідачу відомо, що позивач працює у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, оскільки саме на адресу роботодавця позивача – ТОВ «НВК КРИВОРІЖЕЛЕКТРОМОНТАЖ» (Дніпропетровська область, м.   Кривий Ріг, вул. Спартака, буд. 143) приватним виконавцем Малковою М.В. направлено копію постанови від 08.09.2020.

За наведених обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскаржена постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.09.2020 № 62928714 прийнята відповідачем з порушенням приписів частини 2 статті 24 Закону № 1404-VIII. 
Доводи апелянта, що чинним законодавством не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження, є безпідставними, оскільки зміст ч. 2 ст.      24      та п. 10 ч. 4 ст.      4 Закону № 1404-VIII      у їх взаємозв`язку дає суду підстави стверджувати, що виконавець повинен перевірити, чи за правильним місцем проживання, перебування боржника подає виконавчий документ стягувач, оскільки за приписами п. 10 ч. 4      ст. 4 цього Закону      пред`явлення виконавчого документа не за місцем виконання є підставою для повернення останнього стягувачу.
Отже, у спірному випадку відповідач, отримавши заяву представника ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання рішення, повинна була перевірити, чим підтверджується факт проживання боржника (позивача в цій справі) в місті Києві, оскільки з документів чітко видно, що зареєстрованим, а також єдиним документально підтвердженим місцем проживання позивача є адреса в місті Кривий Ріг, і, встановивши, що таких доказів немає, повернути виконавчий документ стягувачу.
Інше тлумачення норм Закону № 1404, а саме так, як їх розуміє апелянт, може призвести до зловживання стягувачами своїми правами, що і відбулось у спірних правовідносинах, коли стягувачем без будь-яких підстав, довільно з метою виконання рішення за своїм місцезнаходженням, а не місцем проживання боржника, зазначена адреса останнього, яка не відповідає дійсності, і приватним виконавцем відкрито виконавче провадження з порушенням правил щодо місця виконання виконавчого документа.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідача – приватного виконавця на час відкриття виконавчого провадження № 62928714 не було доказів проживання, перебування боржника у виконавчому окрузі міста Києва, а тому оскаржена постанова прийнята протиправно і підлягає скасуванню, про що правильного висновку дійшов і суд першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 160/11627/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15 грудня 2020 року і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання її копії.

   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                            суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                            суддя                                                            І.В. Юрко