Справа № 445/1814/19                        Головуючий у 1 інстанції: Бакаїм М.В. 
Провадження № 22-ц/811/3469/20                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 лютого 2021 року м.Львів

Справа № 445/1814/19
Провадження № 22ц/811/3469/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
      
розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк»
на рішення Золочівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Золочів 30 жовтня 2020 року у складі судді Бакаїм М.В., 
у справі за позовом АТ «Мегабанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-         

встановив:        
20 вересня 2019 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 січня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 4-092-850-2-19-Г, згідно з яким відповідачу було надано кошти в розмірі 22 421,52 грн. на строк з 17 січня 2019 року до 14 січня 2022 року включно зі сплатою 15 % річних. Стверджує, що банк перед відповідачем свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та надав ОСОБА_1 кредит. Вказує, що відповідачем свої зобов`язання перед банком за кредитним договором виконуються неналежним чином. Внаслідок цього станом на 5 серпня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 35 399,21 грн. та складається з: 21404,78 грн. -залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту); залишок нарахованих та несплачених процентів – 1 079,63 грн.; залишок нарахованої та несплаченої комісії – 2 825,12 грн.; штраф за кредитним договором – 10 089,68 грн. Просить стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором № 4-092-850-2-19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 35 399,21 грн., а також судові витрати.
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Мегабанк» заборгованість за кредитним договором №4-092-850-2-19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 25 309, 53 грн. 
В решті позову відмовлено.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні частини позовних вимог, в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов банку, в іншій частині рішення залишити без змін. Посилається на доводи позовної заяви. Вказує, що банк звернувся з вимогами про стягнення залишкової суми заборгованості за кредитом в розмірі 21 404,78 грн., залишку нарахованих та несплачених процентів - 1079,63 грн., залишку нарахованої та несплаченої комісії – 2 825,12 грн., штрафу за кредитним договором – 10 089,68 грн. Вимог про стягнення пені, передбаченої п. 6.1 кредитного договору позивач не заявляв. Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів.  Позивач обліковує заборгованість по кредиту в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. Вказує, що з цього моменту банк припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, зазначеному п. 2.11. цього договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3. цього договору. Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту. Стверджує, що відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3. кредитного договору, своєчасно та в повній мірі не сплачував щомісячні платежі за період з 1 березня 2018 року по 31 липня 2019 року включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача за період з 17 січня по 31 липня 2019 року. Вказує, що відповідачем платежі здійснювались не в повному обсязі та несвоєчасно, то, як наслідок, не здійснювалось погашення поточної та простроченої заборгованості за кредитом та передбачених договором платежів, що призводить до збитків банку. Зазначає, що ОСОБА_1  з 31 липня 2019 року припинено нарахування комісії, а процентна ставка за кредитом встановлена в розмірі 0,1% річних.Стверджує, що у позивача внаслідок невиконання відповідачем кредитного договору настали негативні наслідки у вигляді недоотриманої плати за користування кредитними коштами. Вважає, що АТ «Мегабанк» законно та обґрунтовано нараховано штраф за порушення умов кредитного договору №4-902-850-2- 19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 10 089,68 грн. 
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:  1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним. 
17 січня 2019 року між сторонами укладено кредитний договір № 4-092-850-2-19-Г, згідно з яким відповідачу було надано кошти в розмірі 22 421,52 грн., на строк з 17 січня 2019 року до 14 січня 2022 року включно зі сплатою 15 % річних.
Відповідно до п. 1.1. кредитного договору кредитодавець надає кредитні кошти в сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.
Згідно із п. 3.2.3. цього договору відповідач зобов`язаний своєчасно сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.
Відповідно до п. 4.1. договору погашення кредитної заборгованості та сплату процентів позичальник здійснює ануїтетними платежами. Сплата ануїтетних платежів здійснюється відповідачем щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Згідно пункту 6.3 кредитного договору позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 45% від суми кредиту.
Встановлено, що позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надав відповідачу кошти у розмірі та на умовах, обумовлених кредитним договором, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві на видачу готівки від 16 січня 2019 року.
Відповідач свої зобов`язання щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків, належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 5 серпня 2019 року у нього утворилась заборгованість в сумі 35 399,21 грн. та складається з: залишкова сума заборгованості за кредитом (тіло кредиту) – 21 404,78 грн.; залишок нарахованих та несплачених процентів – 1 079,63 грн.; залишок нарахованої та несплаченої комісії – 2 825,12 грн.; штраф за кредитним договором – 10 089,68 грн.
Встановлено, що позивач направляв відповідачу вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість не погашено.
У відповідності до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 2 статті 1050 цього Кодексу, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 546 цього Кодексу виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Виконання зобов`язання за кредитним договором було забезпечено неустойкою.
При постановленні рішення суд першої інстанції посилається на ст. ст. 549, 599, 610, 611 ЦПК України.
Судом першої інстанції задоволено позов банку в частині стягнення з відповідача залишкової суми заборгованості за кредитом (тіло кредиту) – 21 404,78 грн., залишок нарахованих та несплачених процентів – 1 079,63 грн. та залишок нарахованої та несплаченої комісії в сумі 2 825,12 грн. 
У цій частині рішення не оскаржується і не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення штрафу за кредитним договором, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у п.6.3. кредитного договору передбачено сплату позичальником кредитодавцю штрафу в розмірі 45% від суми кредиту в разі порушення строків сплати ануїтентних платежів або комісійної винагороди понад 90 днів.
Статтею 549 ЦК України чітко визначено порядок обчислення штрафу і пені: у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання та у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання відповідно.

До грошових зобов`язань, яким є зобов`язання з погашення кредиту, застосовується неустойка у виді пені, а не штрафу.

Суд першої інстанції посилається на рішення  Конституційного Суду від 10 листопада 2011 року у якому зазначено, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків, має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава, як вказується у цьому рішенні, забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин ( споживача) а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно- правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору.Дія положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає такі права споживача, зокрема право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; та інші, поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту.

З урахуванням цього суд першої інстанції відмовив банку у стягненні 10 089,68 грн. штрафу.

Колегія суддів не погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у кредитному договорі зазначено інформацію про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит. 
Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 45% від суми кредиту.
Відповідно до п.16 постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» перевіряючи законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції має з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Встановлено, що банк звернувся з позовом про стягнення заборгованості та неустойки за кредитним договором. 

Підставою для нарахування штрафних санкцій стало невиконання відповідачем умов кредитного договору щодо сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості/ такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт З частини першої статті 611 ЦК У країни).
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлені його певних прав або в зміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених ним умовах.
Пунктом 4.4. кредитного договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди. Процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п. 2.11. цього Ддоговору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтентних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі передбаченому п. 6.3. цього договору.
Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 календарних днів, сплатити кредитодавцеві штраф у розмірі 45% від суми кредиту.
Встановлено, що відповідач в порушення вимог пункту 3.2.3 кредитного договору, своєчасно та в повній сумі не сплачував щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за період з 1 березня 2018 року по 31 липня 2019 року включно, що підтверджується банківськими виписками з особових рахунків відповідача за період з 17 січня 2019 року по 31 липня 2019 року.
Є встановленим, що відповідачу з 31 липня 2019 року припинено нарахування комісії. Процентна ставка за кредитом встановлена в розмірі 0,1% річних.
У відповідності до «Положення про визначення банками України розміру кредитного ризику за активними банківськими операціями», затвердженого постановою Правління НБУ № 351 від 30 червня 2016 року та Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ № 368 від 28 серпня 2001 року, на суми прострочених кредитів фізичних осіб банком формуються резерви для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями та на їх суму зменшується нерозподілений дохід банку.
Згідно із ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ст. 624 цього Кодексу якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.
З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, в тому числі неустойки, є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
АТ «МЕГАБАНК» законно та обґрунтовано нараховано штраф за порушення умов кредитного договору №4-902-850-2- 19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 10 089,68 грн.
Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу.
Відповідач заяви про зменшення неустойки не подавав.
У зв`язку з порушенням боржником свого зобов`язання, у кредитора виникають «легітимні (законні) очікування» на неустойку, котра, маючи грошовий вираз, буде вважатися майном в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини, яка разом з практикою Європейського суду з прав людини визнається в Україні джерелом права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що апеляційну скаргу банку належить задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Ккредитним договором №4-902- 850-2-19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 10 089,68 грн. - штрафу за цим договором.

В іншій частині рішення суду не оскаржене і не переглядається.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 1921 грн. судового збору сплаченого при подачі позову та 547,48 грн. за подачу апеляційної скарги.
Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-
                                               п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.
Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 жовтня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні штрафу.
Позов у цій частині задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» (61002, м.Харків, вулиця Алчевських, 30; Код ЄДРПОУ - 09804119) штраф за Ккредитним договором №4-902- 850-2-19-Г від 17 січня 2019 року в розмірі 10 089,68 грн. (десять тисяч вісімдесят дев`ять грн. 68 коп.) та 3 428, 98 грн. (три чотириста двадцять вісім грн. 98 коп.) судового збору.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді