ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3821/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
 	
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                              - Сорочка Є.О., Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд: 
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення, нарахування та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15 серпня 2020 року в розмірі меншому ніж 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та нарахувати щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши окрім стажу роботи на посаді судді 19 років 01 місяць 20 днів, також половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років, відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 серпня 2020 року №06-23/1278/18, наданого Господарським судом Чернігівської області, виходячи з розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 15 серпня 2020 року.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення, нарахування та виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 15 серпня 2020 року в розмірі меншому ніж 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити та нарахувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, зарахувавши окрім стажу роботи на посаді судді 19 років 01 місяць 20 днів, також половину строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років, відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 14 серпня 2020 року №06-23/1278/18, наданого Господарським судом Чернігівської області, виходячи з розрахунку 62 відсотки суддівської винагороди судді місцевого господарського суду, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, починаючи з 15 серпня 2020 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано до стажу роботи на посаді судді додаткові п`ять років роботи в галузі права, половина періоду навчання 1 рік та 11 місяців, про які зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року, що в свою чергу, вплинуло на неправомірне визначення відсоткового значення щомісячного довічного грошовою утримання в розмірі 50 % суддівської винагороди замість належних 62%.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування фактичних обставин справи. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом не правильно застосовано до спірних правовідносин статті 116, 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів». Стаття 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не містить жодних відсилочних норм, тому відсутні підстави для врахування в період роботи на посаді судді будь-яких інших періодів, у тому числі й тих, про які просив позивач, а саме половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі - 1 рік 11 місяців, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права - 5 років.
Поза увагою суду залишено те, що норми статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються для обчислення стажу судді виключно для визначення права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, водночас не регулюють питання обчислення стажу з метою визначення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів. Внаслідок чого було помилково ототожнено стаж на посаді судді, який дає право на відставку, та роботу на посаді судді.
Питання призначення довічного грошового утримання судді у відставці та визначення його відсоткового розміру віднесені законодавством саме до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а не Вищої ради правосуддя, яка лише встановлює наявність права на таке призначення. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на те, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтовані, просить в її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Указом Президента України від 15 червня 2001 року №438/2001 позивача призначено на посаду судді арбітражного суду Чернігівської області строком на п`ять років.
На момент призначення суддею Арбітражного суду Чернігівської області позивач мала стаж роботи у сфері права з серпня 1991 року.
Згідно диплома УВ №941014 Харківського юридичного інституту позивач навчалась з 1987 по 1991 рік на очній (денній формі).
Наказом голови Арбітражного сулу Чернігівської області від 25 червня 2001 року № 06-6а/26 позивача зараховано до штату цього суду на посаду судді, що підтверджується відповідним записом №23 у трудовій книжці, а відтак саме з цієї дати позивач приступила до виконання обов`язків судді.
Постановою Верховної Ради України від 02 листопада 2006 року №308 позивача обрано на посаду судді місцевого Господарського суду Чернігівської області безстроково. 
Рішенням Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року №2389/0/15-20 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Господарського суду Чернігівської області у зв`язку з подання заяви про відставку, позивача звільнено у відставку з посади судді Господарського суду Чернігівської області».
У вказаному рішенні міститься висновок, що на момент вирішення питання про звільнення у відставку стаж позивача на посаді судді, визначений на підставі статей 116, 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року (в редакції, чинній на момент прийняття рішення), а також абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону в редакції Закону України «Про Вишу раду правосуддя», становить 26 років 14 днів.
Для цілей зарахування стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття права для призначення на посаду судді арбітражного суду Вищою радою правосуддя в названому рішенні прийнято до уваги в сукупності п`ять років стажу у сфері права на посадах юриста та юрисконсульта УДППЗ «Укрпошта» та інших.
Наказом голови Господарського суду Чернігівської області від 14 серпня 2020 року №84-ос позивача відраховано зі штату суду з посади судді Господарського суду Чернігівської області як таку, що звільнена у зв`язку із поданням заяви про звільнення у відставку.
17 серпня 2020 року позивачем подано відповідачу заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Разом із заявою подано документи, а саме: копія паспорта, копія трудової книжки, копія рішення Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року, довідка про суддівську винагороду, копія наказу про відрахування зі штату (наказ про звільнення), розрахунок стажу судді.
26 серпня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області прийнято рішення № 254150012154 про призначення позивачу з 15 серпня 2020 року довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 55492 грн 80 коп.
Позивач вважає дії відповідача у призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди неправомірними, такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до частини першої статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Відповідно до частини першої статті 116 Закону України від 02 червня 2016 року №1402 «Про судоустрій і статус суддів» (надалі - Закон №1402) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Оскільки позивача звільнено у відставку з посади судді рішенням Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року, відтак на правовідносини з призначення позивачу щомісячного довічного грошовою утримання судді у відставці підлягають застосуванню вимоги статті 142 Закону №1402.
Відповідно до статті 142 Закону №1402 судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
Частиною другою статті 142 Закону №1402 встановлено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частина третя статті 142 Закону №1402 в редакції Закону №1798-VIІІ від 21.12.2016 регламентує, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. 
При цьому, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
В силу вимог частини першої статті 116 Закону України №1402 стаж роботи на посаді судді визначається згідно зі статтею 137 цього ж Закону.
Згідно з приписами частини першої статті 137 Закону України №1402 до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:
судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України;
члена Вищої ради правосуддя. Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
В той же час, частиною другою цієї ж статті у редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року, визначено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає-право для призначення на посаду судді.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що названа норма Закону не містить жодних обмежень щодо її дії у часі, а лише пов`язує визначення законодавства, яке регулює питання обчислення стажу роботи на посаді судді, із часом призначення чи обрання суддею.
Водночас, абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Отже, системний аналіз вищезазначених норм, а саме: статті 137 та абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 дає підстави для висновку, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до статті 137 Закону №1402, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Аналогічну правову позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2019 року №9901/805/18 (провадження №11-1481заі18), в якій, зокрема, зазначено, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Внесені до статті 137 Закону №1402-VI1I зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року (в редакції, чинній на 29 червня 1998 року) право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Втім, на дату призначення позивача на посаду судді арбітражного суду діяв спеціальний Закон України «Про арбітражний суд» в редакції від 30 березня 1997року, в силу статті 22 якого право на зайняття посади судді арбітражного суду Автономної Республіки Крим, арбітражних судів областей, міст Києва та Севастополя має громадянин України, який досяг на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю не менше п`яти років.
Окрім того, на час призначення позивача на посаду судді питання визначення стажу, який давав право на відставку судді, регулювалося частиною четвертою статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального-захисту суддів».
Так, відповідно до абзацу другого статті 1 названого Указу Президента України (у редакції, чинній на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
У рішенні Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року констатовано розрахунок стажу судді Господарського суду Чернігівської області, який підлягав врахуванню відповідачем при визначенні відсотків для нарахування довічного грошового утримання судді та складається з періоду очного (денна форма) навчання - 1 рік та 11 місяців такого навчання, стажу на посаді судді становить - 19 років 14 днів та стажу у сфері права на посадах юриста та юрисконсульта - 5 років, що загалом становить 26 років 14 днів. 
Колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу, що згідно норм, що містяться у статті 116 Закону України №1402 та у статті 55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» розгляд заяви про звільнення судді у відставку є виключним повноваженням Вищої ради правосуддя, яке здійснюється на засіданнях Вищої ради правосуддя. За результатами розгляду такої заяви приймається вмотивоване рішення (ч.4 ст.55 Закону України «Про Вищу раду правосуддя»).
Зважаючи на наведене, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, встановлюється та обраховується при розгляді заяви судді про відставку (прийнятті рішення про звільнення) виключно уповноваженим органом, яким є Вища рада правосуддя, у зв`язку з чим є єдиним і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для призначення щомісячного довічного грошового утримання судді та визначення його розміру. 
При цьому чинне законодавство України не надає органам Пенсійного фонду України право перегляду стажу роботи на посаді судді, який обрахований і встановлений Вищою радою правосуддя.
Крім того, в розділі III Порядку призначення довічного утримання судді, передбачено, що до заяви про призначення щомісячного довічного утримання додається, зокрема, розрахунок стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Форма вказаного Розрахунку стажу судді наведена у додатку №4 до цього Порядку, та із його змісту вбачається, що розрахунок складається уповноваженою особою суду та підписується головою суду і особою, яка склала цей розрахунок.
Як вбачається із поданого відповідачу разом із заявою про призначення і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складеного Господарським судом Чернігівської області, стаж роботи на посаді судді становить 26 років 14 днів й не може розраховуватись відповідачем самостійно та змінюватись.
Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, який обчислений на підставі статей 116, 137 та пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1402, становить понад 26 років, що є підставою для розрахунку належної до виплати суми щомісячного довічного грошового утриманні судді у відставці із застосуванням відсоткового розміру суддівської винагороди - 62 %.
Підсумовуючи усе наведене вище у сукупності, колегія суддів вбачає наявність законних підстав погодитись з висновком суду першої інстанції про неправомірність не врахування відповідачем при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці до стажу роботи на посаді судді додаткові п`ять років роботи в галузі права та половину періоду навчання 1 рік та 11 місяців, про які зазначено у рішенні Вищої ради правосуддя від 13 серпня 2020 року, що мало негативний вплив на визначення відсоткового значення щомісячного довічного грошовою утримання в бік зменшення, тобто в розмірі 50 % суддівської винагороди замість належних 62%.
Конституційним Судом України в рішенні від 03 червня 2013 року №3-рп/2013 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячною довічного грошового утримання суддів у відставці) висловлено правову позицію про те, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).
Як зазначено Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 «[...] відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи па посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання».
У рішенні від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 Конституційний Суд України вказав, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовім виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді.
Також Конституційний Суд України в рішенні від 08 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 вкотре вказав, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Відповідна правова позиція щодо суті правової природи щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці була неодноразово викладена Верховним Судом, окрім іншого, в постановах від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі №592/7939/16-а, від 28 квітня 2020 року у справі №635/4299/17.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

         Головуючий суддя:	Н.М. Єгорова 	
         Судді:	Є.О. Сорочко 	
 	І.В. Федотов