КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД   

           
                     Справа № 22-ц/824/2481/2021                            Головуючий у 1-й інстанції:  Чех Н.А.
   4-с/755/158/20/755/8672/20)                                                         Доповідач-Чобіток А.О.
   2-323/11
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
15 березня  2021 року Київський апеляційний суд у  складі колегії суддів:
 
головуючого - Чобіток А.О. 
суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.  
секретар - Зиль Т.С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»  на ухвалу Дніпровського районного суду  м. Києва від 21 вересня 2020 року в справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова Вадима В`ячеславовича, боржник: ОСОБА_1 ,-
 
                                                             у с т а н о в и в :
 
            У червні  2020 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду зі скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова В.В.. Зазначало, що на виконанні приватного виконавця Корольова В.В. перебуває виконавче провадження № 60048680 з виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого 28.02.2012 року у справі № 2-3231/11 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1 328 309,47 грн. з кожного. 06.03.2013 року видано виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання. 12.09.2019 року приватний виконавець Корольов В.В. відкрив виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 12.09.2019 року, наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 . 27.05.2020 року виконавець на заяву про передачу іпотечного майна на реалізацію повідомив про те, що він позбавлений можливості передати предмет іпотеки, так як у квартирі зареєстрована неповнолітня дитина, та Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не надала дозволу на реалізацію майна. Заявник уважає, що відмова виконавця не ґрунтується на вимогах Закону України «Про іпотеку». Єдиним власником квартири є боржник ОСОБА_1 . Крім того, на момент укладення іпотечного договору дитина не була зареєстрована, та дозволу на її реєстрацію іпотеко держатель не надавав. 
 
Ухвалою Дніпровського районного суду  м. Києва від 21 вересня 2020 року в задоволені скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна»  було  відмовлено.
 
Не погоджуючись з ухвалою  суду, заявником  подано  апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати  ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою  задовольнити скаргу в повному обсязі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Зазначає, що на момент укладення договору іпотеки квартири АДРЕСА_1 неповнолітня дитина боржника не була зареєстрована у квартирі, після укладення договору іпотеки іпотеко держатель не надавав дозволу на реєстрацію дитини, а отже її реєстрація відбулась за недобросовісних та протиправних дій боржника ОСОБА_1 .. Указане свідчить про можливість реалізації предмету іпотеки. Також зазначає, що боржник ОСОБА_1 отримує дохід в Українській військово-медичній академії відповідно до інформації Єдиного державного реєстру декларації, а тому дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на нього не поширюється.
 
            Перевіривши відповідність оскаржуваної ухвали нормам процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
 
        Статтею 447 ЦПК України , визначено, що  сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
 
           Судом першої інстанції при розгляді питання бездіяльності суб`єкта оскарження встановлено, що 28.08.2012 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено рішення у справі № 2-3231/2011 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким стягнуто з відповідачів борг у сумі 1 328 309,47 грн.. 
 
12.09.2019 року приватним виконавцем Корольовим В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60048680, а також накладеноарешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Квартира АДРЕСА_1 , 26.02.2008 року передана  ОСОБА_1  в іпотеку з метою забезпечення виконання умов кредитного договору № ML-005/029/2008, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та  ОСОБА_1 26.02.2008 року. Квартира придбавалась за кредитні кошти на підставі кредитного договору № ML-005/029/2008. У п. 5.2 Іпотечного договору міститься заборона прописування (реєстрації) прав проживання будь-яких третіх осіб на площі іпотеки без попередньої письмової згоди іпотекодержателя.
 
При перевірці зареєстрованих осіб в квартирі  АДРЕСА_1 повідомила виконавця, що в даній квартирі зареєстровані:  ОСОБА_1  та  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Розпорядженням № 306 від 15.04.2020 року Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила у реалізації квартири, яка є предметом іпотеки, у зв`язку із правом користування нею  дитиною   ОСОБА_3 ..
                 
            Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги ( ч. 3 ст. 451 ЦПК України).
 
            Відмовляючи в задоволенні скарги ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції, погодившись із доводами заявника щодо можливості примусово реалізувати предмет іпотеки без згоди органів опіки та піклування, виходив з того, що в даному випадку діє мораторій на примусове стягнення (відчужене без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку».
 
 Суд апеляційної інстанції уважає таке судове рішення законним, оскільки судом належним чином перевірено  можливість задоволення скарги ТОВ«ОТП Факторинг Україна» з огляду на вимоги Закону України «Про виконавче провадження».
 
       Відповідно до ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року,  протягом дії цього Закону:
1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;
2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки);
3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи.
      Отже, указаний закон чітко визначає об`єкти  його  дії, а саме - нерухоме житлове майно,  загальною площею , що не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку яке є предметом застави та/або предметом іпотеки за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
Установлено, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за кредитні кошти, які видано в іноземній валюті - 90 158,62 доларів США. Квартира має загальну площу 39,50 кв. м, житлова - 24,20 кв.м, ОСОБА_1 зареєстрований у вказаній квартирі.
 
      Доказів того, що вказане нерухоме житлове майно не використовується боржником як місце постійного проживання /, матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що у нього у власності знаходиться інше нерухоме житлове майно.
 
      Доводи апеляційної скарги про те, що на ОСОБА_1 дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється, на увагу не заслуговує з наступних підстав.
 
         Так, дійсно відповідно до ст.  6 указаного Закону, його дія не поширюється на осіб, які є суб`єктами Закону України "Про запобігання корупції".
 
      Перелік суб`єктів передбачено статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції".
 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
 
       Зазначаючи про те, що боржник ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", заявник будь-яких належних та допустимих доказів указаному,  не надав.
                     
       На підставі викладеного, ухвала суду  першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави до скасування якої відсутні.
                          
        Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
                                                            п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»  залишити без задоволення.
 
Ухвалу  Дніпровського районного суду  м. Києва від 21 вересня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

                 Головуючий:                                                              А.О. Чобіток            
 
                 Судді:                                                                          О.В. Немировська
  
                                                                                                      Т.І. Ящук