Постанова
Іменем України                            
 
20 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 331/3702/19
провадження № 61-10166св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Запорізька міська рада, 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Константа»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа», в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комарової Анжеліки Вячеславівни, на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 рокуу складі колегії суддів: Кухаря С. В., Крилової О. В., Полякова О. З., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Константа» (далі - ТОВ «Константа»), про надання згоди на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади 
м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня                     2020 року у складі судді Гнатик Г. В. закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа - ТОВ «Константа», про надання згоди на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду.
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки справи 
у спорах за участю боржників, стосовно яких порушені провадження 
у справах про банкрутство, розглядаються господарськими судами, 
у провадженні яких перебувають справи про банкрутство, тому спір, який виник між сторонами, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позов пред`явлено 
до Запорізької міської ради, вимоги позову мають зобов`язальний (немайновий) характер, а саме надання згоди на прийняття, передачу 
та прийняття до комунальної власності територіальної громади 
м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду. При цьому позивач вимог до ТОВ «Константа» не пред`явив, а тому відсутні правові підстави вважати, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду, 
ТОВ «Константа» в особі ліквідатора арбітражного керуючого 
Комарової А. В. посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У листопаді 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
15 грудня 2020 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями справу передано судді-доповідачу. 
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду 
є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права, а саме статті 7 Кодексу України з питань банкрутства та процесуального права - статей 3, 20 ГПК України. 
Зазначає, що оскільки ТОВ «Константа» є учасником справи № 331/3702/19, 
а позовна заява стосується майна боржника - об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , включеного до ліквідаційної маси боржника, яке реалізоване з аукціону, тому вважає, що зазначена справа не підлягає розгляду в межах цивільного судочинства, а повинна розглядатися в межах справи про банкрутство.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги того, що ТОВ «Константа» визнано банкрутом і розпочата ліквідаційна процедура, та не врахував того, що за наслідками розгляду цієї справи може бути зменшення ліквідаційної маси, що відповідно впливає на розмір погашення кредиторських вимог.
Посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження 
№ 14-404цс19).
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
У грудні 2020 року Запорізька міська рада подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що оскільки позовні вимоги стосуються майна боржника ТОВ «Константа» і боржник бере участь 
у розгляді цієї справи, тому ця справа підлягає розгляду у порядку господарського судочинства в межах справи про банкрутство 
ТОВ «Константа». Вважає, що судом апеляційної інстанції безпідставно скасоване законне й обґрунтоване рішення суду першої інстанції, тому касаційна скарга підлягає задоволенню.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Касаційна скаргаТОВ «Константа» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комарової А. В. задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 27 січня 2016 року порушено справу про банкрутство ТОВ «Константа» (справа № 908/6167/15). 
Постановою Господарського суду Запорізької області від 02 травня 
2018 року у справі про банкрутство № 908/6167/15 ТОВ «Константа» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Комарову А. В.
Відповідно до відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ «Константа» (код 13622097) перебуває у стані припинення на підставі судового рішення Господарського суду Запорізької області від 02 травня 2018 року у справі 
№ 908/6167/15 про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із цим позовом до Запорізької міської ради, просив суд надати згоду на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду.
Отже, предметом спору у цій справі є зобов`язальні (немайнові) правовідносини.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя, який згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини слід розуміти як здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають 
у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, 
у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору у порядку певного судочинства.
Згідно з положеннями пункту 8 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають узв`язку 
зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними 
будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.
Крім названих у наведених нормативних приписах спорів, пов`язаних із майновими вимогами до боржника, до них також відносяться спори про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння, спори, пов`язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.
Зазначені майнові спори підлягали розгляду та вирішенню за правилами цивільного судочинства або ж відносились до повноважень суду господарської юрисдикції та мали розглядатися останнім в окремому позовному провадженні (не у межах провадження у справі про банкрутство) залежно від суб`єктного складу, а саме з огляду на те, хто є позивачем 
у такому спорі.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі 50/311-б (провадження № 12-143гс19).
Згідно з частиною четвертою статті 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», чинного на момент порушення справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається 
на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.
Апеляційний суд, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі, встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо надання згоди на прийняття, передачу та прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя об`єктів житлового фонду мають зобов`язальний (немайновий) характер, дійшов правильного висновку, що справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства. 
При цьому апеляційний суд врахував, що ТОВ «Константа» визнано банкрутом щодо товариства відкрита ліквідаційна процедура, проте позивач вимог до товариства не пред`явив, а тому відсутні підстави вважати, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Посилання касаційної скарги на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц (провадження № 14-404цс19), є безпідставними з огляду на таке. 
Предмет спору у справі № 607/6254/15-ц про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсним запису 
в трудовій книжці про звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, затримки видачі трудової книжки та виплати належних сум при звільненні, стягнення заборгованості із заробітної плати 
з нарахуванням компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку 
з порушенням термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди, має майновий характер, а у справі, що переглядається, - зобов`язальний.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 402, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Константа» 
в особі ліквідатора арбітражного керуючого Комарової Анжеліки Вячеславівни залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 26 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк