КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
Унікальний №761/21191/2019                                                                                                                      Головуючий в 1 інстанції - Юзькова О.Л.
апеляційне провадження №22-ц/824/2773/2021                                                                            Доповідач - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
16 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1   на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року  
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,  
 
встановив:
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 через представника звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. 
Так, позивач передав у власність відповідача квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах договору. 
Набувач зобов`язався довічно фінансово утримувати позивача, тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення життєвих потреб. 
При цьому сторони домовились, що грошове утримання складається з одноразового платежу у розмірі 87 000 грн. та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. 
Крім того, відповідач зобов`язався щомісяця разом або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановленими відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені. 
Кошти на оплату комунальних послуг повинні надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку. 
ОСОБА_1 отримував від ОСОБА_3 1 000 грн. за кожен місяць починаючи з дати укладення договору до лютого 2019 року. 
З лютого по травень набувач не сплачував обов`язкові платежі, а також відповідачем не сплачувались комунальні послуги за весь час дії договору. 
Комунальні послуги позивач сплачує самостійно. 
Отже наявне порушення умов договору довічного утримання, що тягне за собою розірвання цього договору на підставі рішення суду, оскільки такий договір носить тривалий характер та вимагає від набувача постійного і систематичного виконання своїх обов`язків.
Просив розірвати договір довічного утримання від 04 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1445, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що несплата щомісячного грошового забезпечення, передбаченого п.7 договору як істотної умови договору у розмірі 1 000 грн (за березень, квітень, травень, червень 2019 року в строки, передбачені договором, тобто систематично), є істотним порушенням умов договору довічного утримання від 04 серпня 2016 року, оскільки ОСОБА_1 був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору.
Крім того, відповідач ніколи не сплачував та не відшкодовував позивачу за комунальні послуги.
У разі несплати за послуги постачальник має право припинити надавати послугу, відтак, ОСОБА_1 залишається заручником невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань і вимушений сплачувати за комунальні послуги.
Просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що 04 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.
За умовами спірного договору ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого взяв на себе обов`язок забезпечувати позивача утриманням довічно на умовах цього договору.
Згідно до п.7 договору, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання довічно фінансово утримувати ОСОБА_1 , тобто забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення його життєвих потреб. 
Сторони домовились, що грошове утримання складається з одноразового платежу у розмірі 87000 грн., та щомісячних платежів у розмірі 1000 грн. на місяць. 
Сторони домовились, що щомісячне грошове утримання буде надаватися відчужувачу шляхом банківського поштового переказу, або готівкою під розписку.
Крім зазначеної суми, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно разом або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановленими відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). 
Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку (п.7 договору).
Також сторони визначили, що істотними умовами цього договору вважатимуться щомісячні платежі, одноразовий платіж та довічне право на проживання відчужувача у квартирі (п.14 договору).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено обставин, з якими чинне законодавство України передбачає розірвання договору довічного утримання.
З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне. 
Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до вимог ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Статтею 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду). 
У такому договорі можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Згідно із п.1 ч.1 ст.755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч.1 ст.756 ЦК України).
Згідно з вимогами ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: вчасна проплата щомісячних платежів (щомісячне грошове утримання та оплата комунальних послуг) і довічне право на проживання відчужувача у квартирі.
З матеріалів справи вбачається, що 04 серпня 2016 року під час укладення договору довічного утримання відчужувач ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив факт отримання в повному обсязі одноразового грошового платежу за цим договором, сума якого у відповідності до п.7 договору становить 87000 грн.  
Крім цього, пунктом 7 договору довічного утримання, сторони визначили, що грошове утримання складатиметься також із щомісячних платежів у розмірі 1 000 грн. на місяць., яке за домовленістю сторін повинно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.
Крім вищезазначеної суми, набувач зобов`язаний щомісячно разом або окремо сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того, з ким вони укладені.
Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.
Якщо на момент укладання договору довічного утримання відчужувач не користувався якимось видом послуг, а згодом почав ними користуватись, він зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово повідомити про це набувача.
У випадку зміни тарифів на послуги, відчужувач зобов`язаний письмово повідомити про це набувача протягом 10 днів з дня отримання ним квитанцій з новими тарифами.
У випадку несвоєчасного повідомлення відчужувачем про зміну тарифів набувач не несе відповідальності за виникнення заборгованості за відповідний місяць по сплаті комунальних послуг.
З наданих представником відповідача розписок вбачається, що ОСОБА_1 щомісячно, починаючи з серпня 2016 року по лютий 2019 року отримував кошти в сумі 1 200 грн., що на 200 грн. більше суми, визначеної у договорі довічного утримання.
Як пояснив в суді першої інстанції 25.09.2020 р. ОСОБА_1 , він жодного разу не повідомляв відповідача про розмір комунальних послуг чи про їх зміну.  
 
Відповідачем у червні 2019 року та жовтні 2019 року на ім`я ОСОБА_1 направлявся поштовий переказ в сумі 6000 грн. та 3000 грн. відповідно, що не суперечить умовам укладеного договору про такий переказ.
Як пояснив в суді першої інстанції 25.09.2020 р. ОСОБА_1 , зазначені перекази він не отримав, що в свою чергу не може свідчити про ухилення набувачем ОСОБА_2 від виконання умов договору довічного утримання. Також, в цьому ж судовому засіданні, ОСОБА_1 , пояснив, що на початку січня 2019 року між ним та відповідачем відбувся конфлікт  після якого він вирішив звертатися до суду із позовною заявою про розірвання договору довічного утримання. 
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та виходячи із встановлених у справі обставин та наданих доказів, яким надано належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову. При цьому суд правильно виходив із того, що відповідачем виконувались свої зобов`язання за договором довічного утримання.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 18 лютого 2021 року.

 
Суддя-доповідач                                                   К.П. Приходько

Судді                                                                                   С.О. Журба

Т.О. Писана