Ухвала
29 березня 2021 року
м. Київ
справа № 683/2029/20
провадження № 61-3851ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконними створення та заборону використання суб`єктами владних повноважень Старокостянинівської міської ради недостовірної інформації, відображеної в державних актах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Старокостянинівської міської ради, в якому просила:
- визнати незаконними створення у 2008 році та використання суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради в державних актах серії ЯД №013332, серії ЯД №013333 та серії ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року та в документах недостовірної інформації: «рішення Старокостянтинівської міської ради №122 п. 18 від  10  грудня  1997  року;  голова  Старокостянтинівської міської ради М. С. Мельничук», що відображена та задокументована будь-якими засобами на будь-яких носіях;
- визнати незаконними використання та заборонити використання незаконно створеної у 2008 році суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради недостовірної інформації: «рішення Старокостянтинівської міської ради №122 п. 18 від 10 грудня 1997 року; голова Старокостянтинівської міської ради М. С. Мельничук», що була створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень Старокостянтинівської міської ради у 2008 році, що відображена та задокументована в державних актах серії ЯД №013332, серії ЯД №013333 та серії ЯД №013336 від 18 вересня 2008 року.
Рішенням   Старокостянтинівського   районного   суду   Хмельницької  області  від  11 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
У березні 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв'язку подала касаційну скаргу на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в касаційній скарзі не зазначено підстави (підстав), передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України, на якій (яких) подається касаційна скарга.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Системний аналіз наведених положень ЦПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитися у взаємозв`язку з посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу (підстави) для касаційного оскарження судового (судових) рішення (рішень).
Посилання заявника на постанову Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»не свідчить про оскарження судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, так як підставою касаційного оскарження судових рішень за вказаною нормою ЦПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, а не в постанові Пленуму Верховного Суду України.
Крім того, формально посилаючись на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, заявник конкретно не визначає норму права, щодо якої відсутній висновок її застосування з конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та не обґрунтовує необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, заявнику необхідно подати до Верховного Суду уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, а також навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням вищевикладених правових висновків Верховного Суду.
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання незаконними створення та заборону використання суб`єктами владних повноважень Старокостянинівської міської ради недостовірної інформації, відображеної в державних актах, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_2  залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною і буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                           Є. В. Петров