ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 березня 2021 року           справа №200/9813/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року (повний текст складено 27 листопада 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/9813/20-а (суддя І інстанції –  Бєломєстнов О.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -            

                                                              У С Т А Н О В И В:

22.10.2020 року позивач - ОСОБА_1  звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, у якій просив: - визнати протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо не виплати заборгованості по щомісячним страховим виплатам ОСОБА_1 з травня 2016 року по грудень 2019 року; - зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, та сплатити заборгованість по щомісячним страховим виплатам ОСОБА_1 з травня 2016 року по грудень 2019 року.                
В обґрунтування позову зазначив, що він є отримувачем страхових виплат з 2014 року. У зв`язку з проведенням АТО в Луганській області у 2020 році він повторно зареєструвався як переміщена особа на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, не отримав заборгованість по страховим виплатам. З цього приводу звертався до урядової гарячої лінії, де йому повідомили, що заборгованість по страховим виплатам він не отримає у зв`язку із затвердженням постанови КМУ № 335 від 25.04.2018 року, та зазначили про наявну заборгованість з травня 2016 року по грудень 2019 року. Вважає, що зазнає дискримінації за територіальною ознакою, оскільки особи з інвалідністю, що мешкають на іншій території України, безперешкодно отримують страхові виплати. Позивач у 2014 році перемістився на підконтрольну територію, був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, до 2016 року отримував страхові виплати. Вважає, що у законах України не передбачені підстави, з яких позивач припинив їх отримувати. У зв`язку з наведеним з посиланням на практику ЄСПЛ звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання страхових виплат.                    
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 200/9813/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо не виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2016 року по 31.12.2019 року. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (код ЄДРПОУ: 41325231, місцезнаходження: Донецька область, м. Слов`янськ, вулиця Свободи, 5) виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2016 року по 31.12.2019 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких збереглись справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції та тимчасової окупації українських територій, в порядку, визначеному виконавчою дирекцією Фонду (п.3.9 постанови Правління Фонду соціального страхування України № 27 “Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб”). За відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Слов`янського відділення не має права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам. Справи про страхові виплати внутрішньо переміщених осіб з незалежних від Фонду обставин залишилися у відділеннях, що знаходяться на окупованих територіях Донецької та Луганської областей, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відомості з інформаційно-аналітичної системи Фонду носять виключно інформаційно-статистичний характер. Зважаючи на вищезазначене, продовження робочими органами виконавчої дирекції Фонду страхових виплат можливо лише за умови переміщення особи на територію, що підконтрольна українській владі, та надання справи про страхлові виплати, на підставі якої їй були призначені страхові виплати.        
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, внутрішньо переміщеною особою, місце проживання було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Фактичним місцем проживання/перебування позивача на момент звернення до суду є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 27.01.2020 року № 1445-5000260464.
Відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (надалі - УВД ФССУ в Донецькій області) є робочим органом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (надалі - Фонд) - суб`єктом владних повноважень, який у спірних правовідносинах здійснює функції, передбачені ст. 9 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”. Відповідач є юридичною особою, має відділення в районах і містах обласного значення, які є відокремленими підрозділами без статусу юридичної особи.
Згідно з ч.3 ст. 8 вказаного вище Закону відповідач та його відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду. Тому з урахуванням їх статусу, діяльність (бездіяльність) УВД ФССУ в Донецькій області оцінюється судом незалежно від відділень, у яких знаходився на обліку позивач у межах території Донецької області.
Як вбачається з постанови УВД ФССУ в Донецькій області від 02.03.2020 року, потерпілий ОСОБА_1 перебуває на обліку в органах Фонду з 01.04.2001 року, має зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 15.06.1993 року. Надані сторонами письмові докази не містять інформації про звернення позивача до Фонду із заявою про відмову від одержання страхових виплат.  
Згідно листа Бахмутського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області №18.03.1/1052 від 16.03.2020 року позивач перебував на обліку у цьому відділенні як внутрішньо переміщена особа з 01.10.2014 по 30.06.2016.  
З липня 2016 року щомісячні страхові виплати позивачу у Бахмутському міському відділенні були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, оскільки довідка ВПО скасована (протокол комісії від 31.01.2017 року № 32).
З січня 2020 року позивач зареєстрований як внутрішньо переміщена особа, фактичною адресою якої є АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою УПСЗН Слов`янської районної РДА від 27.01.2020 року №1445-5000260464.
Постановою Слов`янського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 02.03.2020 №0536/12042/12042/29 з 01.01.2020 року продовжено потерпілому ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 2078,14 грн.    
Сторонами не оспорюються наведені вище фактичні обставини. Спірним питанням у даній справі є правомірність бездіяльності відділень відповідача, внаслідок якої позивач не отримує страхові виплати з липня 2016 року по грудень 2019 року.      
Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.  
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.  
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року №1105-ХІV (далі - Закон № 1105), який із 01 січня 2015 року діє в редакції  Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.      
Відповідно до п.п. "в" п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону № 1105 (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.  
Статтею 40 Закону № 1105  (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому проводяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати проводяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.  
Як вбачається з матеріалів справи, позивач здобув право на отримання страхових виплат з 01.04.2001 року (зареєстрований страховий випадок профзахворювання, що отримане 15.06.1993 року) та до 2014 року перебував на постійному обліку у Хрустальницькому міському відділенні УВД ФСС України у Луганській області, є внутрішньо переміщеною особою з 2014 року.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначені  Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII  (надалі – Закон № 1706).    
Статтею першою Закону № 1706  визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.  
Відповідно до ч. 1  ст. 4 цього ж Закону  факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених  статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у  статті 1 цього Закону  (ч. 1  ст. 5 Закону N1706).
Водночас,  ст. 14 Закону № 1706  визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до  Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Відповідно до ч. 1  ст. 7 Закону № 1706  для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності здійснюється відповідно до законодавства України.  
Частиною 10 тієї самої статті визначено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можливо дійти висновку, що  внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України, у тому числі щодо отримання страхових виплат.
За приписами ст. 27 Закону України “Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.
Відповідно до ст. 46 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.  
Судом встановлено, що з липня 2016 року позивачу щомісячні страхові виплати у Бахмутському міському відділенні були припинені на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради, оскільки довідка ВПО скасована (протокол комісії від 31.01.2017 року № 32).
Проте, суд не вважає таку обставину належною підставою для припинення страхових виплат.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неодноразово висловлював правовий висновок, згідно з яким   Законом № 1706 (в тому числі в редакції до 13.01.2016) не встановлено зв`язку права внутрішньо переміщених осіб на отримання соціальних виплат з дією довідки про взяття на облік.
У постанові від 27 березня 2020 року по справі №185/4142/17(2-а/185/283/17), адміністративне провадження №К/9901/30617/18 Верховний Суд зазначив, що ні Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, ні Закон України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” не передбачають такої підстави для припинення пенсії/соціальних виплат, як відсутність за місцем фактичного проживання.   Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, яка залишена без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018, та у постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі №243/4547/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 243/3505/16-ц, висновок яких суд обов`язково враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
При цьому суд також приймає до уваги ч. 2 ст. 2 Закону України “Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні”, згідно з якою реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Зважаючи на відсутність зв`язку права внутрішньо переміщених осіб на отримання соціальних виплат з дією довідки про взяття на облік, скасування такої довідки за рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Бахмутської міської ради не могло виступати законною підставою для нездійснення   Бахмутським міським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області страхових виплат позивачеві.
Такий обов`язок мав виконуватися відповідачем в особі Бахмутського міського відділення, а після зміни позивачем місця реєстрації як ВПО - в особі Слов`янського відділення. Підрозділами відповідача припущена протиправна бездіяльність з цього приводу, тому зобов`язання здійснити нарахування та спірні виплати позивачеві має бути покладено саме на відповідача, а не на УВД ФССУ в Луганській області.
Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо тимчасової втрати позивачем статусу ВПО як підстави для припинення його обліку у відділеннях УВД ФССУ в Донецькій області. Як вже зазначалося, статус внутрішньо переміщеної особи не впливає на право особи на отримання страхових виплат. Закони України не визначають скасування довідки ВПО або зміну місця проживання як підставу для припинення страхових виплат.
Посилання відповідача на положення пунктів 3.8 та 3.9 Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб судом до уваги також не приймається. Згідно з нормами вказаних пунктів суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду.
Кабінет Міністрів України та ФСС України власними підзаконними нормативними актами не вправі встановлювати спеціальні умови для виплат окремим категоріям осіб, які б звужували зміст їх конституційних прав.
За умови встановлення судом протиправної бездіяльності саме відповідача з невиплати належних позивачеві сум, неприпустим є покладення того самого обов`язку на інший орган Фонду.
В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 року у справі “Щокін проти України” Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав. людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини як джерело права. Відтак загалом неприйнятним є тлумачення законодавства, внаслідок якого ускладнюються механізми та виявляються додаткові підстави для нездійснення соціальних виплат.
У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, що підрозділи ФССУ в Донецькій області допустили протиправну бездіяльність щодо не виплати позивачу заборгованості з щомісячних страхових виплат саме за період з липня 2016 року по грудень 2019 року.          
Разом з тим, позивач звертається до суду з вимогою про визнання протиправними дій відповідача щодо не виплати йому заборгованості по щомісячним страховим виплатам саме з травня 2016 року по грудень 2019 року. На підставі наданих відповідачем доказів судом встановлено, що за травень та червень 2016 року  страхові виплати позивачу були нараховані. Тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
  Крім того, позивач просив суд визнати протиправними саме дії щодо не виплати йому вказаних сум. З цього приводу слід зазначити, що на відміну від бездіяльності (тобто відсутності обов`язкових до вчинення дій), будь-яка дія є активною поведінкою. Судом не встановлені активні дії відповідача щодо позивача з липня 2016 року по грудень 2019 року. Тому вказане позивачем формулювання позовних вимог є юридично некоректним. Суд виходить з того, що ним встановлена бездіяльність щодо не виплати належних позивачеві сум, яка і підлягає визнанню протиправною у разі задоволення позовних вимог.  
Враховуючи наведене, з урахуванням ч.2 ст.9 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що достатнім, необхідним та ефективним способом захисту є: - визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу щомісячних страхових виплат за період з 01.07.2016 року по 31.12.2019 року; - зобов`язання відповідача виплатити позивачу щомісячні страхові виплати за період з 01.07.2016 року по 31.12.2019 року.    
Як вже зазначалося, позивач з 01.10.2014 року по 30.06.2016 року перебував на обліку у Бахмутському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області, де отримував щомісячні страхові виплати у зв`язку із професійним захворюванням. При цьому він мав статус внутрішньо переміщеної особи. Фактична наявність у вказаного відділення справи про страхові виплати позивача відповідачем не доводилася.
Більш того, відповідно до постанови правління Фонду від 11.12.2014 року № 19 “Про внесення змін до Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат”, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.12.2014 року за № 1647/26424 (у редакції, що була чинною на час існування спірних правовідносин) позивачу був проведений перерахунок щомісячних страхових виплат за період з 01.03.2014 року, а сума заборгованості, яка виникла після перерахунку, виплачена Бахмутським міським відділенням ФССУ в Донецькій області в повному обсязі.
Вищезазначене фактично спростовує твердження відповідача про неможливість здійснення щомісячних страхових виплат за відсутності документів, що підтверджують право особи на отримання таких виплат на підставі електронних справ про страхові виплати внутрішньо переміщених осіб, що знаходяться на окупованих територіях Донецької та Луганської областей.
Також суд не може прийняти до уваги твердження відповідача, що відомості з інформаційно-аналітичної системи Фонду носять виключно інформаційно-статистичний характер. Адже позивачеві здійснювалися страхові виплати Бахмутським міським, а згодом і Слов`янським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області за відсутності документів, оригінали яких залишилися на непідконтрольній українській владі території Луганської області.
Пунктом 2 Постанови КМ України від 1 жовтня 2014 р. № 531 “Про особливості реалізації прав деяких категорій осіб на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (у редакції, яка була чинною на час початку здійснення виплат позивачеві   відповідачем в особі Бахмутського міського відділення) встановлено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги надаються за умови подання документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання, а у разі відсутності таких документів - на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014   № 20 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 р. за № 6/26451) також був затверджений Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції.
Відповідно до приписів пункту 1 розділу 3 цього Порядку у випадку відсутності в особи, яка тимчасово переміщена, оригіналу справи про страхові виплати, сформованої іншим робочим органом виконавчої дирекції Фонду відповідно до вимог законодавства, робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) одержує відомості з Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду про розмір щомісячних страхових виплат.  
Дана норма не зазнала змін з втратою чинності та прийняття Порядку в новій редакції згідно з Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 № 27.
Наведені положення законодавства спростовують твердження відповідача про неможливість здійснення (продовження) страхових виплат за відсутності справ про страхові виплати та статистичний характер інформаційно-аналітичної системи Фонду.
Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на статтю 44 Закону №1105, оскільки нею врегульоване питання розгляду справ про страхові виплати, за наслідком чого приймається постанова про страхові виплати, їх розмір, строки або про відмову у таких виплатах. Позивачеві страхові виплати були призначені при поставленні на облік в органах Фонду з 01.04.2001 року. У 2014-2020 роках позивачеві повинні були не призначатися, а продовжуватися виплачуватися страхові виплати. Правове регулювання цих двох процедур суттєво відрізняється, тому у спірних правовідносинах не підлягають застосуванню норми, на які посилається відповідач.  
Щодо строку захисту порушеного права позивача слід зазначити, що частина 1 статті 118 КАС України визначає процесуальні строки як встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.  
За змістом цієї норми процесуальним строком є також строк звернення до суду, який відповідно до частини 2 статті 122 КАС України становить шість місяців, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин 1, 4 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається з адміністративним позовом та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі “Ілхан проти Туреччини” від 27.06.2000 року).
У зв`язку з наведеним, ухвалою суду першої інстанції від 27.10.2020 року заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду було задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення з позовом до адміністративного суду.  
Таке поновлення є дискреційним повноваженням суду першої інстанції.  
Стосовно посилань відповідача на необхідність застосування ч. 4 ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” при розгляді даної справи, суд не приймає їх до уваги. Згідно з ними виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, проводяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.  
Водночас, відповідно до ч. 6, 7 ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.
Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".
Судом встановлено, що порушення прав позивача на отримання належних сум страхових виплат відбулося з вини органу, що призначає і виплачує страхові виплати. Тому в даному випадку на підставі ч. 7 ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” позивач має право на захист порушеного права на виплату страхових за минулий час без обмеження будь-яким строком.
На необхідність застосування положень спеціальних норм законодавства неодноразово вказував Верховний Суд України, зокрема в рішенні від 25 травня 2016 року по справі № 21-1249а16, а також Верховний Суд в постанові   від 03 травня 2018 року по справі №805/402/18, які відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 200/9813/20-а - залишити без задоволення.              
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі № 200/9813/20-а - залишити без змін.                     
Повне судове рішення складено 02 березня 2021 року.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко