ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/782/20  Номер провадження 22-ц/814/280/21	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів: Одринської Т.В., Карпушина Г.Л., 
при секретарі Філоненко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року (повний текст рішення виготовлено 11 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства «Редакція «Програма Плюс», ОСОБА_1 , приватного підприємства «Візит Сервіс» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Редакція «Програма Плюс» (далі – ПП «Редакція «Програма Плюс»), ОСОБА_1 , приватного підприємства «Візит Сервіс» (далі – ПП «Візит Сервіс») про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 червня 2019 року на сайті Кременчуцької україномовної рекламно-інформаційної газети «Програма Плюс» (http://pplus.in.ua) з`явилася стаття «Як Кременчук програє у гібридній російсько-українській війні. Про ліцей №4, сепаратистів і мироносців», в якій сфальсифіковано і перекручено інформацію, у світлі напруженості емоцій громадян України, щодо участі учнів Кременчуцького ліцею №4 «Кремінь» у Міжнародній Менделєєвській олімпіаді з хімії, що проходить у м. Санкт-Петербург, Росія.
У статті зазначалося:
1.«Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі. Причому не просто повіз». 
Позивач вважає такі відомості недостовірними, адже він не возив дітей на цю олімпіаду і сам на ній не був. Це підтверджується табелем обліку робочого часу, в якому вказано, що в період з 21 по 27 квітня 2019 року ОСОБА_2 перебував на робочому місці. До того ж, учні не позбавлені за власним бажанням і згодою батьків брати участь у вищевказаній олімпіаді.
2. У спірній статті автор посилався та навів позицію депутата міської ради ОСОБА_4 : «Керівники закладу ризикували безпекою своїх вихованців, адже могло статися все що завгодно. Педагог з ліцею мав би попередити батьків про небезпеку, а не самому все організовувати».
Позивач зазначає, що поїздка дітей на цю олімпіаду – це виключно особиста ініціатива дітей і їх батьків, і ніхто з керівництва закладу не брав участі в організації поїздки. До того ж, про можливу участь у Менделєєвській олімпіаді ліцеїстів було анонсовано пресслужбою Кременчуцької міської ради та його виконавчого комітету 21 березня 2019 року.
3. У статті викладено: «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого».
Вказані твердження є недостовірними, адже спростовуються протоколом олімпіади, в якому зазначено, що призерами Менделєєвської олімпіади стали учні ліцею.
4. У статті викладено: «Бо якщо ми справді думаємо про перемогу в таких змаганнях, то для початку слід би було брати участь у олімпіаді з хімії, але всеукраїнській. Перемогти в ній і рухатися далі - перемагати в олімпіадах міжнародних».
Позивач вважає вказані твердження недостовірними, оскільки усі учасники від України на міжнародній олімпіаді є переможцями IV фінального етапу всеукраїнської учнівської олімпіади з хімії 2019 року.
5. У підсумку статті викладено висновок: «А от що вийшло це непоганий кременчуцький скандал, коли педагоги кременчуцької неорганізованої освіти роблять з нашого міста жертву гібридної війни. Причому без жодних шансів на перемогу в тому, за що беруться».
Позивач також вважає, що у контексті всього тексту сукупно, автор констатує, що результатом його педагогічної діяльності є «кременчуцький скандал», що має наслідком жертв гібридної війни. Крім того, у контексті статті (відсутність, за недостовірною інформацією автора, перемог в учасників олімпіади - українців) автор констатує відсутність шансів на перемогу, внаслідок «такої» педагогічної діяльності.
Також позивачем було зазначено, що вищевказана інформація була поширена відповідачем у мережі інтернет невизначеному колу осіб. З архіву новин на сайті інтернет ресурсу «Програми Плюс» стаття нараховує 2200 переглядів.
Позивач вважає, що поширена вищевказана інформації завадила йому стати переможцем конкурсу на заміщення посади керівника закладу загальної середньої освіти Кременчуцького ліцею № 4 «Кремінь», в якій він приймав участь.
До того ж ця інформація потягла за собою створення негативного стосовно нього іміджу як людини та вчителя, негативної соціальної оцінки, що призвело до моральних страждань.
Просив визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до честі, гідності та недоторканності ділової репутації інформацію, розповсюджену редакцією «Програма Плюс», автором ОСОБА_1 03 червня 2019 року, а саме:
- «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі. Причому не просто повіз».
- «Керівники закладу ризикували безпекою своїх вихованців, адже могло статися все що завгодно. Педагог з ліцею мав би попередити батьків про небезпеку, а не самому все організовувати».
- «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого».
- «Бо якщо ми справді думаємо про перемогу в таких змаганнях, то для початку слід би було брати участь у олімпіаді з хімії, але всеукраїнській. Перемогти в ній і рухатися далі - перемагати в олімпіадах міжнародних».
Крім того, просив зобов`язати відповідачів спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію, шляхом розміщення на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» повідомлення про ухвалене у даній справі рішення, включаючи публікацію його тексту, та стягнути з відповідачів на його користь у відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн та судові витрати. 
На виконання ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2020 року позивач конкретизував зміст позовних вимог, а саме просив визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_2 на повагу до його честі, гідності та недоторканності ділової репутації, вищевказану інформацію, розповсюджену редакцією ПП «Редакція «Програма Плюс» 03 червня 2019 року. 
Зобов`язати ПП «Редакція «Програма Плюс» спростувати поширену відносно ОСОБА_2 недостовірну інформацію, шляхом розміщення протягом 20 днів з дня набрання рішенням у даній справі законної сили, на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» повідомлення про ухвалене у даній справі судове рішення та опублікувати його текст.
Стягнути з ПП «Редакція «Програма Плюс» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 20000,00 грн.
Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію поширену в інтернет - мережі ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_1 , на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням http://ppus.in.ua/news у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме наступну інформацію:
- «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі».
- «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого».
Зобов`язано ОСОБА_1 та ПП «Візит Сервіс» спростувати зазначену недостовірну інформацію в той же спосіб, у який ними її було поширено, а саме: не пізніше 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили в цій справі, із посиланням на ухвалене рішення, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_2 у найближчому випуску газети «Програма Плюс», шляхом розміщення спростування на її інтернет-сторінці за адресою: http://ppus.in.ua/news.
У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Стягнуто з ПП «Візит Сервіс» на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 840,80 грн у повернення сплаченого судового збору.
У листопаді 2020 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від представника ОСОБА_2 - адвоката Богданової М.Г. надійшло клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якому просила стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500, 00 грн.
Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року клопотання-заяву задоволено частково.
Стягнуто з ПП «Візит Сервіс» на користь ОСОБА_2 у повернення сплачених витрат на правничу допомогу кошти у розмірі 1625,00 грн.
У задоволенні клопотання-заяви в іншій частині відмовлено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій просить скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПП «Редакція «Програма Плюс», ОСОБА_1 , ПП «Візит Сервіс» про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також з порушенням норм процесуального права; невірно встановлені фактичні обставини справи.
На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, наявні всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 , адже суд першої інстанції, встановлюючи цензуру для журналіста, зобов`язав відповідача спростувати оціночні судження та міркування журналіста, що є недопустимим. Також судом не було взято до уваги те, що при написанні статті ним було проаналізовано офіційну інформацію з офіційного джерела – засідання конкурсної комісії щодо допуску претендентів до участі у конкурсі на заміщення вакантних посад керівників учбових закладів. Також зазначав, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи вона є фактичними твердженнями, чи оціночним судженням.
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
Представник позивача – адвокат Богданова М.Г. подала до суду відзив на апеляційну скаргу, що надійшов до суду 20 січня 2021 року, в якому прохає суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Своє прохання мотивувала тим, що відповідачем, на його думку, подана інформація є відтворенням публічних виступів та оціночними судженнями автора. На думку ж представника позивача, інформація була подана як фактичні твердження, що не були перевірені відповідачем. До того ж, посилання відповідача на те, що він використав дослівно інформацію, яку отримав під час публічного виступу, спростовується, адже при прослуховуванні запису виступу вбачається, що текст виступу відповідачем передано не дослівно.
Відповідь на відзив
На адресу суду апеляційної інстанції надійшло дві відповіді на відзив із схожим змістом від ПП «Візит Сервіс» та ОСОБА_1 .
У відповіді на відзив зазначається, що відзив на апеляційну скаргу подано з порушеннями процесуального законодавства, зокрема відзив подано з порушенням строку на його подачу, у зв`язку з чим цей відзив має бути відхилений судом. В іншій частині відповідь на відзив дублює інформацію, яка зазначена в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні під час розгляду справи судом було продовжено строк позивачу на подачу відзиву на апеляційну скаргу.
Позиція учасників справи у суді апеляційної інстанції
Позивач  ОСОБА_2 та його представник – адвокат Богданова М.Г. взяли участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги. 
Також у судове засідання з`явилися відповідач ОСОБА_1 , та його представник – Бублик О.І., який представляє інтереси також і ПП «Візит Сервіс», які підтримали вимоги апеляційної скарги і просили задовольнити її в повному обсязі.
Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явились.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, відповідача ОСОБА_1 та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. 
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині задоволених вимог щодо визнаної недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 поширену інформацію і зобов`язання її спростувати, а позивачем на оскаржуване судове рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не подавалася, тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог.
Встановлені обставини справи 
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3  була опублікована стаття «Як Кременчук програє у гібридній російсько-українській війні. Про ліцей №4, сепаратистів і мироносців», в якій міститься наступна інформація:
- «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі».
- «Керівники закладу ризикували безпекою своїх вихованців, адже могло статися все що завгодно. Педагог з ліцею мав би попередити батьків про небезпеку, а не самому все організовувати».
- «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого».
- «Бо якщо ми справді думаємо про перемогу в таких змаганнях, то для початку слід би було брати участь у олімпіаді з хімії, але всеукраїнській. Перемогти в ній і рухатися далі перемагати в олімпіадах міжнародних» (т.1 а.с. 19-24).
ОСОБА_1 з 24 січня 2017 року працює головним редактором газети «Програма Плюс», що підтверджується його посвідченням №93 (т.1 а.с. 73).
Позиція апеляційного суду
Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Разом з тим, статтею 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.
Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
У постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року по справі № 537/5625/17 зазначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.
Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.
У частині другій статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Відтак, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Отже, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав, адже спростувати і визнати недостовірною можна лише ту інформацію, яка є фактичними твердженнями, а інформація, яка базується на оціночних судженнях не потребує доведення і таку інформацію неможливо визнати недостовірною.
Щодо інформації «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі»
Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (частина друга статті 302 ЦК України).
Пунктом 2 частини третьої статті 26 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачено, що журналіст зобов`язаний подавати для публікації об`єктивну і достовірну інформацію.
ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що вищевказану інформацію ним було взято з офіційних джерел, а саме з депутатського звернення від депутата міської ради м. Кременчука ОСОБА_5 , яке було озвучено заступником міського голови м. Кременчука ОСОБА_6 під час засідання конкурсної комісії 03 червня 2019 року та з виступу голови ГО «Автомайдан-Кременчук» ОСОБА_7 , а тому перевіряти цю інформацію він не зобов`язаний.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб.
У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 753/338/19 викладена правова позиція, щодо застосування статті 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», зокрема, у цій постанові зазначено, що в зазначених випадках засоби масової інформації звільняються лише від обов`язку щодо відшкодування збитків та моральної шкоди. Оскільки спростування поширеної недостовірної інформації не є способом цивільно-правової відповідальності, бо не має компенсаційного та майнового характеру, то на засоби масової інформації може бути покладено обов`язок опублікувати спростування.
Крім того, проаналізувавши вищевказану норму закону, слід дійти до висновку, що обов`язковою умовою звільнення від відповідальності за таких обставин є дослівне відтворення такої інформації. Однак, при дослідженні матеріалів даної справи судом встановлено, що відповідачем при написанні статті у цій частині було використано не дослівне відтворення інформації, отриманої з публічних виступів і озвученого депутатського звернення. 
Разом з тим, позивач подав до суду першої інстанції докази, які підтверджують перебування ОСОБА_2 на час проведення олімпіади на робочому місці, а саме табель обліку робочого часу Кременчуцького ліцею № 4 «Кремінь» (т.1, а.с. 32-33), в якому зазначено, що позивач фактично відпрацював 20 днів у квітні 2019 року, тобто він фактично перебував на робочому місці з 21 квітня 2019 року по 27 квітня 2019 року, у період проходження міжнародної олімпіади.
Крім того, відповідно до нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (т.1, а.с. 133), які є батьками ОСОБА_10 та яка приймала участь у міжнародній Менделєєвській олімпіаді, батьки дитини надали згоду на тимчасовий виїзд за межі України до м. Санкт-Петербург на Міжнародну Менделєєвську олімпіаду школярів в період з 20 квітня 2019 року по 28 квітня 2019 року у супроводі ОСОБА_11 . 
Також під час судового засідання судом першої інстанції було допитано у якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які дали показання у судовому засіданні, що дітей - учнів ліцею № 4 до Російської Федерації для участі в олімпіаді супроводжував не позивач, а жінка, котрій вони як батьки надавали згоду на супроводження їх дітей, а також, що організатором поїздки дітей не був позивач, котрий лише як вчитель з хімії допомагав їх дітям.
Враховуючи той факт, що цю інформацію було опубліковано в засобах масової інформації, вона була доступна широкому загалу осіб, ця інформація не є дослівним відтворенням, а також те, що цю інформацію спростовано доказами, які надав позивач до суду першої інстанції, суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач подав таку інформацію як фактичне твердження, яке він не перевірив, у зв`язку з чим подав у своїй статті неправдиву інформацію стосовно позивача. 
Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.
Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов`язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою.
Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакції, засновники, видавці, розповсюджувачі, державні органи, організації та об`єднання громадян несуть відповідальність за порушення законодавства про друковані засоби масової інформації.
Пунктом 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод свобода вираження поглядів пов`язана з «обов`язками та відповідальністю», які застосовуються до засобів масової інформації навіть щодо питань великого суспільного значення. Більше того, ці «обов`язки та відповідальність» мають особливе значення, коли йдеться про посягання на репутацію названої особи та порушення «прав інших осіб» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ліндон, Очаковський-Лоуренс і Жулі проти Франції» від 22 жовтня 2007 року).
Свобода вираження поглядів, захищена статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютною і поширюється на журналістів лише за умови, якщо вони діють відповідально та з дотриманням своїх професійних обов`язків: добросовісно виконують свою роботу, надають точну та достовірну інформацію згідно з вимогами журналістської етики (що також стосується поширення інформації з тем, до яких є значний публічний інтерес) (рішення Європейського суду з прав людини «Дорота Каня проти Польщі (No. 2)» «Dorota Kania v. Poland (No. 2)» від 04 жовтня 2016 року).
Отже, положеннями національного законодавства та сталою практикою Європейського суду з прав людини підтверджується обов`язок відповідача у цій категорії справ перевіряти поширену ним інформацію та джерела цієї інформації. 
Крім того, слід звернути увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначав, що він висловив свої міркування, побоювання (хвилювання за дітей) у своїх думках з приводу їхньої участі в олімпіаді, яка відбувалася безпосередньо в Російській Федерації, яка є фактично агресором по відношенню до України. 
Разом з тим, слід відмітити, що постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27 січня 2015 року Верховна Рада України визнала Російську Федерацію державою-агресором. 
Тобто, поширюючи інформацію за змістом: «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі», ОСОБА_1 не міг не розуміти, що поширення цієї неперевіреної інформації може вплинути на імідж позивача як викладача і педагога, а також принизити його честь, гідність та ділову репутацію. 
Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що автор статті - відповідач ОСОБА_1  подав таку інформацію як фактичне твердження, але він не перевірив наявну в нього інформацію щодо того, чи супроводжував позивач ОСОБА_2  дітей на олімпіаду до м. Санкт-Петербург, і таким чином подав у своїй статті зазначену неправдиву інформацію стосовно позивача, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію. 
Тому беручи до уваги все вищевказане, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що в цій частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Щодо інформації «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого»
Суд першої інстанції, задовольняючи у цій частині позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи вищевказану інформацію фактичним твердженням, керувався наявними в матеріалах справи доказами позивача про те, що учасники олімпіади, а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 стали переможцями 53 Міжнародної Менделєєвської олімпіади школярів з хімії і були нагороджені дипломами 2 ступеня ( ОСОБА_13 ) та 3 ступеня ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ).
Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, адже в статті йшла мова саме про перемогу у хімічній олімпіаді, а з матеріалів справи не вбачається і не доводиться сторонами, що в розумінні з положенням про проведення Менделєєвської олімпіади є перемогою. Також слід відмітити, що в позовній заяві позивачем зазначалося про те, що учні ліцею стали призерами Менделєєвської олімпіади, а не переможцями.
До того ж, з урахуванням стилістики поширеної відповідачем інформації у вигляді забарвлених висловлювань, без посилань на конкретні факти, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що в даному випадку оспорювана інформація містить в собі оціночні судження автора, а тому така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.
Разом з тим, частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, адже з огляду на характер викладу інформації, вона не містить фактичних даних, а є вираженням суб`єктивної думки і поглядів, направлених на критичну оцінку певних дій, тобто є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню та доведенню стосовно їх правдивості, то заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити частково апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року скасувати в частині:
- визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену в інтернет - мережі ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_1 , на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3  у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме наступну інформацію: «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого»;
- зобов`язання ОСОБА_1 та ПП «Візит Сервіс» спростувати зазначену недостовірну інформацію «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого» в той же спосіб, у який ними її було поширено, а саме: не пізніше 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили в цій справі, із посиланням на ухвалене рішення, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_2 у найближчому випуску газети «Програма Плюс», шляхом розміщення спростування на її інтернет-сторінці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року в частині:
- визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену в інтернет - мережі ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_1 , на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3  у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме наступну інформацію: «Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі»;
- зобов`язання ОСОБА_1 та ПП «Візит Сервіс» спростувати зазначену недостовірну інформацію («Два місяці тому викладач ОСОБА_3 повіз кременчуцьких дітей на олімпіаду з хімії, яка проходила в російському Санкт-Петербурзі») в той же спосіб, у який ними її було поширено, а саме: не пізніше 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили в цій справі, із посиланням на ухвалене рішення, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_2 у найближчому випуску газети «Програма Плюс», шляхом розміщення спростування на її інтернет-сторінці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також рішення в частині, що не було оскаржено – має бути залишено без змін. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково, то суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат.
Отже, слід змінити рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат.
Потрібно стягнути з ПП «Візит Сервіс» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову в розмірі 420,40 грн.
Також суд апеляційної інстанції вважає, що у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги потрібно змінити і додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року в частині витрат на правничу допомогу, оскільки воно стосується розподілу судових витрат і взаємопов`язане із оскаржуваним рішенням суду , стягнувши з ПП «Візит Сервіс» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 812,50 грн.
В іншій частині додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року скасувати в частині:
- визнання недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, поширену в інтернет - мережі ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_1 , на інтернет-сайті газети «Програма Плюс» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3  у статті « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме наступну інформацію: «І так само з цим заходом, у якому місто програло. А мова про те, що жоден учасник хімічної олімпіади з нашого міста не переміг. Абсолютна перемога дісталася представникам Росії й інакше сьогодні бути не могло. І слід розуміти, що Україну взагалі запрошували для кількості в цьому заході й більш ні для чого»;
- зобов`язання ОСОБА_1 та приватного підприємства «Візит Сервіс» спростувати зазначену недостовірну інформацію в той же спосіб, у який ними її було поширено, а саме: не пізніше 20 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили в цій справі, із посиланням на ухвалене рішення, спростувати поширену недостовірну інформацію стосовно ОСОБА_2 у найближчому випуску газети «Програма Плюс», шляхом розміщення спростування на її інтернет-сторінці за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих вимог.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з приватного підприємства «Візит Сервіс» на користь  ОСОБА_2 судовий збір за подачу позову в розмірі 420,40 грн.
Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року в частині витрат на правничу допомогу змінити, стягнувши з приватного підприємства «Візит Сервіс» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у сумі 812,50 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09 листопада 2020 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 березня 2021 року.
Головуючий                                                                        В.П. Пікуль 
Судді                                                                                Т.В. Одринська
Г.Л. Карпушин