П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 815/5788/17	

Суддя першої інстанції: Аракелян М.М.
Час  та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса
Повний текст судового рішення складений 21.08.2020р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М.,  Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Інтер Транс Лоджистікс» до Одеської митниці ДФС, інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Романа Миколайовича, треті особи фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;
та за позовом третьої особи ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, третя особа фізична особа-підприємець ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

10.11.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю (надалі - ТОВ) «Інтер Транс Лоджистікс» звернулося до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Р.М., треті особи фізична особа-підприємець (надалі - ФОП) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 щодо використання при оформленні митної декларації №UA500650/2017/003877 від 21.07.2017р. повторного звіту, складеного експертом ФОП ОСОБА_1 №586 від 31.07.2017р.; визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення про коригування митної вартості є протиправним, оскільки митна вартість імпортованого транспортного засобу була визначена на підставі достатнього пакету документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості, а відповідач, у свою чергу, безпідставно та протиправно відмовив позивачу у визначенні митної вартості за першим (основним) методом.
07.02.2018р. третя особа  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, третя особа ФОП ОСОБА_1 , про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2018р. відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» до Одеської митниці ДФС, інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Р.М., треті особи ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. відмовлено у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, третя особа ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019р. задоволено апеляційні скарги ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» та ОСОБА_2 , рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2018р. та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2018р. скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» та ОСОБА_2 ; визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р.; в задоволенні іншої частини позовних вимог товариства відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 31.01.2020р. скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2019р. та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.04.2018р. та від 06.11.2018р., справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Скасовуючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції дійшов до висновку про те, що суд позбавлений процесуальної можливості задовольнити вимоги особи, яка є неналежним позивачем в адміністративній справі, з огляду на приписи норм Митного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України. Право вимоги за цим адміністративним позовом належить ОСОБА_2 . При цьому, суди не звернули увагу на обставини щодо способу надходження звіту ФОП ОСОБА_1 №586 від 31.07.2017р. до митного органу, які свідчать про те, що він був одержаний з порушенням порядку, встановленого законом, а тому не може бути прийнятий судом як допустимий доказ вартості об`єкта декларування (ст.74 КАС України). Заслуговує на увагу й те, що відомості, які містяться у вказаному звіті, є офіційними даними; звіт оформлений з усіма необхідними реквізитами, містить підпис уповноваженої особи, що його склала, та відбиток печатки. Вказаний звіт був адресований супровідним листом митному органу, і містив, серед іншого, заяву оцінювача про відкликання свого попереднього акту оцінки, оскільки в його основу було покладено неповну й недостовірну інформацію.
Рішенням Одеського окружного адміністративного від 21.08.2020р. відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» до Одеської митниці ДФС, інспектора сектору митного оформлення №1 митного поста «Спеціалізований» Одеської митниці ДФС Кривоноса Р.М., треті особи ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Задоволено позов третьої особи ОСОБА_2 до Одеської митниці ДФС, третя особа ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Визнано протиправними та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що 03.07.2017р. між ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» (виконавець) та ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір-доручення №0307/1 з надання товарно-експедиторських та брокерських послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується за рахунок клієнта надавати товарно-експедиторські послуги, декларування та митного оформлення в Одеській митниці ДФС товарів, майна, транспортних засобів та інших вантажів клієнта, які переміщуються через митний кордон України, зокрема митного оформлення транспортного засобу Мini Cooper (код товару 8703). /т.2 а.с.85-86/
21.07.2017р. уповноваженою особою ОСОБА_2 - ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» подано митну декларацію UA500650/2017/003877 щодо здійснення митного оформлення легкового автомобілю Мini Cooper, тип кузова – Хетчбек, календарний та модельний рік випуску – 2012, номер кузова НОМЕР_1 , кількість місць – 4. Митна вартість визначена у розмірі 2778 доларів США. /т.1 а.с.59-60/
Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом разом з вищезазначеною митною декларацією подано наступні документи: сертифікат відповідності (Certifнcate of conformity) №UA.PN.182.0027-17 від 06.07.2017р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №UA-541420 від 14.03.2017р., коносамент (Bill of lading) APHU6649919-1 від 05.03.2017р., навантажувальний документ (Bordereau) №00004547 від 27.06.2017р., декларацію про походження товару (Declaration of origin) № UA-541420 від 14.03.2017р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 07.02.2017р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №507 від 07.07.2017р., договір про надання послуг митного брокера №0307/1 від 03.07.2017р., інші некласифіковані документи – договір оренди квартири від 30.06.2017р., заяву від 04.07.2017р.; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 04.07.2017р., паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № НОМЕР_3 від 09.07.1998р.
Відповідно до ст.53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості декларанта (уповноважену ним особу) зобов`язано (за наявності) позивача надати  протягом 10 календарних днів такі додаткові документи: 1) виписку з бухгалтерської документації; каталоги виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та (або) інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини, а також повідомлено про можливість надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості.
Листом ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» від 26.07.2017р. №2607 надано до Одеської митниці ДФС додаткові документи, а саме: інвойс №10381691 від 16.03.2017р., інформацію з сайтів, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №507 від 07.07.2017р. /т.2 а.с.95-118/
Під час перевірки Одеською митницею ДФС наданих декларантом для підтвердження митної вартості товару документів посадовими особами контролюючого органу в результаті проведеного митного огляду та співставлення з калькуляцією витрат згідно експертного висновку №507 від 07.07.2017р. знайдено розбіжності із фактичним станом транспортного засобу та пошкодженнями.
31.07.2017р. ФОП ОСОБА_1 складено висновок №586, за яким вартість товару  Мini Cooper, номер кузова НОМЕР_1 склала 4528 доларів США, в зв`язку з чим експерт просив вважати висновок №507 від 07.07.2017р. недійсним.  
За результатами розгляду поданих ОСОБА_2 документів відповідачем прийнято рішення №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. про коригування митної вартості товарів, в якому митна вартість визначена за резервним методом. /т.1 а.с.66-67/
Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р. за результатами перевірки митної декларації та відповідних документів, відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причин прийняття рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. /а.с.68-69/
Не погоджуючись з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач та третя особа ОСОБА_2 звернулися з даними позовами до суду.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25.11.1997р. №6-зп по справі 18/1148-97 частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.
З викладеної правової позиції Конституційного Суду України випливає, що підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.
Вказаний принцип також закріплений у ч.1 ст.5 КАС України, який визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
З аналізу ст.5 КАС України  випливає висновок, що належним захистом порушеного права є звернута до суду процесуальна вимога щодо визнання протиправною певної (конкретної) дії або бездіяльності, зобов`язання відповідача вчинити певну (конкретну) дію, яка узгоджується із ч.2ст.245 КАС України, що відповідає матеріально-правовому інтересу позивача, який останній вважає порушеним та на захист якого звертається до суду.
Застосування різних способів захисту порушеного права позивача повинно відбуватися з урахуванням конкретних обставин справи в кожному окремому випадку. Обов`язковою умовою скасування рішення суб`єкта владних повноважень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюються при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.
Об`єктом судового захисту є права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Для розкриття цих категорій необхідно звернути увагу на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 (справа №1-10/2004). Системний аналіз, який проведено Конституційним Судом України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.
З урахуванням наведених вище міркувань Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.
Водночас, згідно п.2 ч.6 ст. 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами ч.ч. 1-3 МК України відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження.
Згідно ч. 1 ст. 265 МК України декларантами мають право виступати: 1) при переміщенні товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України або при зміні митного режиму щодо товарів на підставі зовнішньоекономічного договору, укладеного резидентом, - резидент, яким або від імені якого укладено цей договір; 2) в інших випадках - особа, яка відповідно до законодавства України має право вчиняти щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення юридично значущі дії від свого імені.
Декларант може здійснювати декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення самостійно або уповноважувати інших осіб на здійснення декларування від свого імені (ч.2 ст.265 МК України).
Уповноважена особа (представник) - особа, яка на підставі договору або належно оформленого доручення, виданого декларантом, наділена правом вчиняти дії, пов`язані з проведенням митних формальностей, щодо товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта (п. 63 ч.1 ст.4 МК України).
Згідно ч.1 ст. 416 МК України митний брокер - це підприємство, що надає послуги з декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
Взаємовідносини митного брокера з особою, яку він представляє, визначаються відповідним договором (ч.1 ст.417 МК України).
03.07.2017р. між ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» (виконавець) та ОСОБА_2 (клієнт) укладено договір-доручення №0307/1 з надання товарно-експедиторських та брокерських послуг, за умовами якого виконавець зобов`язується за рахунок клієнта надавати товарно-експедиторські послуги, декларування та митного оформлення в Одеській митниці ДФС товарів, майна, транспортних засобів та інших вантажів клієнта, які переміщуються через митний кордон України, зокрема митного оформлення транспортного засобу Мini Cooper (код товару 8703). /т.2 а.с.85-86/
Частиною 5 ст. 266 МК України передбачено, що особа, уповноважена на декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення від імені декларанта, має такі самі обов`язки, права і несе таку саму відповідальність, що й декларант.
Згідно зч.8 ст. 264 МК України з моменту прийняття органом доходів і зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
Тобто, зазначення в якості декларанта уповноваженої особи, яка діє від імені декларанта, не дозволяє ототожнювати таку особу з декларантом, визначення якого надано МК України.
Згідно глави II «Заповнення граф митних декларацій» розділу 1 Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №651 від 30.05.2012 р., у Графі 14 «Декларант/Представник» згідно з пунктами 1, 2, 4 додатка до цього Порядку наводяться відомості про: декларанта, якщо товари декларуються декларантом; уповноважену особу, якщо товари декларуються особою, уповноваженою на це декларантом. Якщо товари, що переміщуються через митний кордон України іншою особою, декларуються митним брокером, додатково зазначаються серія й номер ліцензії на провадження митної брокерської діяльності та дата її видачі.
Як вбачається з матеріалів справи, у графі 14 «Декларант/Представник» митної декларації №UA500650/2017/003877 зазначено TOB «Інтер Транс Лоджистікс». /т.1 а.с.59-60/
При цьому, у графі 8 «Одержувач» митної декларації №UA500650/2017/003877 зазначено: ОСОБА_2 (UA/ НОМЕР_4 ; паспорт НОМЕР_5 , виданий Івано-Франківським МУ МВС в Івано-Франківській області).
Отже, оскаржувані рішення стосуються прав та інтересів фізичної особи - ОСОБА_2 , який є покупцем, власником та одержувачем задекларованого транспортного засобу.
Та обставина, що ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» було представником позивача (декларанта) під час митного оформлення транспортного засобу відповідно до договору доручення, не означає, що при прийнятті рішення про коригування митної вартості товару за поданою митною декларацією, та картки відмови в прийнятті митної декларації, порушено права та інтереси вказаного підприємства.
Згідно п.8 ст.4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
За приписами п.4 ч.4 ст.246 КАС України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, чи були і ким порушені, не визнані або оспорювані права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.
Відповідно до ч.1 ст.48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Якщо позивач не згоден на його заміну іншою особою, то ця особа може вступити у справу як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про що суд повідомляє третю особу.
Відповідно до ч.1 ст.49 КАС України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу, пред`явивши позов до однієї або декількох сторін. Задоволення позову таких осіб має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.
Отже, позивач – це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Неналежним позивачем є особа, якій не належить право на звернення до суду з адміністративним позовом. Заміна неналежної сторони в адміністративному процесі являє собою механізм приведення у відповідність суб`єктного складу учасників публічно-правового спору. Якщо ж неналежний позивач не згоден на його заміну належним позивачем, а судом виявлено, що право вимоги за поданим адміністративним позовом належить не йому, а іншій особі, то це виключає можливість задоволення позову особи, якій не належить право.
Тобто, за наслідками розгляду справи суд повинен відмовити неналежному позивачеві у задоволенні позову і, за наявності на те законних підстав, задовольнити позов третьої особи – належного позивача. Процесуальний закон містить імперативний припис про те, що задоволення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, має повністю або частково виключати задоволення вимог позивача до відповідача.
Під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач TOB «Інтер Транс Лоджистікс», заперечувало проти його заміни іншою особою - ОСОБА_2 , та наполягало на тому, що воно є належним позивачем у цьому спорі. /т.2 а.с.30-34/ 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.02.2018р. залучено ОСОБА_2 до участі у справі як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та прийнято до розгляду адміністративний позов цієї особи до Одеської митниці ДФС.
Тобто, суд не може задовольнити вимоги особи, яка є неналежним позивачем в адміністративній справі, з огляду на приписи норм МК України та КАС України, а тому суд першої інстанції вірно позовні вимоги ТОВ «Інтер Транс Лоджистікс» залишив без задоволення.
Разом з тим, за визначенням, наведеним в п.24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України (надалі – МК України) митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.318 названого Кодексу, митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України. Митний контроль здійснюється виключно органами доходів і зборів відповідно до цього Кодексу та інших законів України.
Згідно з ст.49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 ст.51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту визначені в ст.57 МК України.
Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
За приписами ч.1 ст.52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та главою 9.
Стаття 53 МК України визначає, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частина друга вищезазначеної статті містить перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. Такими, зокрема, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Частиною 1 ст.54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до ч.5  ст.58 МК України  ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Так, предметом спору у даній справі є перевірка правомірності рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р.
В даному випадку, з вищевказаних рішень вбачається, що до митного оформлення та на підтвердження митної вартості товарів позивачем надано митному органу наступні документи: сертифікат відповідності (Certifнcate of conformity) №UA.PN.182.0027-17 від 06.07.2017р., рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №UA-541420 від 14.03.2017р., коносамент (Bill of lading) APHU6649919-1 від 05.03.2017р., навантажувальний документ (Bordereau) №00004547 від 27.06.2017р., декларацію про походження товару (Declaration of origin) № UA-541420 від 14.03.2017р., свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 07.02.2017р., висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №507 від 07.07.2017р., договір про надання послуг митного брокера №0307/1 від 03.07.2017р., інші некласифіковані документи – договір оренди квартири від 30.06.2017р., заяву від 04.07.2017р.; платіжне доручення, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 04.07.2017р., паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України № НОМЕР_3 від 09.07.1998р.
При цьому, за наслідком проведення митних процедур, митним органом в результаті проведеного митного огляду та співставлення з калькуляцією витрат згідно експертного висновку №507 від 07.07.2017р. знайдено розбіжності із фактичним станом транспортного засобу та пошкодженнями. 31.07.2017р. ФОП ОСОБА_1 складено висновок №586, за яким вартість товару  Мini Cooper, номер кузова НОМЕР_1 склала 4528 доларів США, в зв`язку з чим  експерт просив вважати висновок №507 від 07.07.2017р. недійсним. /т.1 а.с.66-67/
Отже, в основу оскаржуваного рішення про коригування митної вартості Одеською митницею ДФС покладено звіт №586 від 31.07.2017р., складений ФОП ОСОБА_1 , за яким вартість імпортованого транспортного засобу склала 4528 доларів США. 
Таким чином, оцінка наданого до Одеської митниці ДФС звіту №586 від 31.07.2017р. в контексті змісту та правових підстав врахування при прийнятті оскаржуваного рішення є ключовою для правильного вирішення даної справи, на що акцентовано увагу у постанові Верховного Суду від 31.01.2020р. у даній справі.
Так, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Мінюсту та Фонду держмайна України від 24.11.2003р. 142/5/2092, та яка покладена в основу звітів ФОП ОСОБА_1 з визначення ринкової вартості автомобілю від №507 07.07.2017р. та від №586 від 31.07.2017р., не визначає аукціонної ціни товару, яку заплатив декларант на території іншої держави, а використовується оцінювачем для визначення ринкової вартості транспортного засобу.
На вимогу митного органу, в порядку ч.3 ст.53 МК України, позивачем надана інформація з сайту CARFAX, інформація з сайту https://www.iaai.com/ про придбане авто, яка достовірно підтверджує вартість придбання легкового автомобілю Мini Cooper, тип кузова – Хетчбек, календарний та модельний рік випуску – 2012, номер кузова НОМЕР_1 за 2378 доларів США, яка і зазначена в інвойсі. /т.2 а.с.95-97/
Той факт, що вказаний автомобіль придбаний від імені ОСОБА_4 на торгах у США з проведенням оплати через мережу Інтернет підтверджується рахунком-фактурою від 14.03.2017р. №UA-541420 та квитанцією покупця від 16.03.2017р. №10381691, що не заперечується митним органом. /т.3 а.с.5-8/
Згідно ст.327 МК України у разі потреби для участі у здійсненні митного контролю можуть залучатися спеціалісти та експерти.
Залучення спеціалістів та експертів здійснюється керівником органу доходів і зборів або його заступником за погодженням з керівником підприємства, установи, організації, де працює спеціаліст чи експерт.
У разі необхідності за власним бажанням залучення спеціалістів та експертів може здійснювати декларант (власник товару та/або транспортного засобу). У такому разі відшкодування витрат, пов`язаних з участю спеціалістів та експертів у здійсненні митного контролю, здійснюється декларантом (власником товару та/або транспортного засобу) на підставі укладеної угоди.
Таким чином, МК України не передбачає права експерта самостійно надавати висновки, звіти тощо.
Матеріали справи не містять документального підтвердження звернення декларанта, власника товару чи митного органу до ФОП ОСОБА_1 із запитом про отримання повторного, додаткового чи виправленого звіту, а тому звіт №586 від 31.07.2017р. надано експертом за власної ініціативи, тобто поза межами встановленого законом порядку.
Колегія суддів не приймає до уваги відкликання ФОП ОСОБА_1 свого попереднього звіту від №507 від 07.07.2017р., оскільки такі дії вчинені із порушенням порядку, встановленого законом.
Висновки, викладені у такому звіті, не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості товару, адже отримані із порушенням норм ст.327 МК України. 
Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.2 ст.73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно ч.1 ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
За таких умов, рішення про коригування митної вартості товарів №UA500650/2017/000004/1 від 03.08.2017р. та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні виписку чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500650/2017/00210 від 03.08.2017р. є необґрунтованими, та, як наслідок, протиправними.
Одеською митницею ДФС, як суб`єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих нею рішень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення, а також не спростовано те, що надані позивачем митному органу документи не були достатніми для визначення митної вартості товарів за ціною договору.
Враховуючи викладене, при розгляді справи суд першої інстанції правильно встановив обставини, які мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції в порядку ст.316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2020 року  залишити без змін. 
          Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.