ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/201/20	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/54/21 	Суддя - доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 305010100 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Дикун С. І., Парандюк Т. С., 
за участю секретаря - Боднар Р.В. 
та сторін: позивача  ОСОБА_1 , його представників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача Головного управління Національної поліції в Тернопільській області — Тодоренка М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/201/20 за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року, ухваленого суддею Сливка Л.М., повний текст якого складений 12 жовтня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
у січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про визнання неправомірною, що завдала йому шкоди, довготривалу (упродовж більше чотирьох років) бездіяльність слідчих Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та його структурних підрозділів у кримінальному провадженні №12014210010002813, дата внесення в ЄРДР 27 жовтня 2014 року, правова кваліфікація ч.2 ст.190 КК України, у формі нездійснення жодних слідчих дій з 15 травня 2015 року (момент скасування постанови про закриття кримінального провадження №12014210010002813, дата внесення в ЄРДР 27 жовтня 2014 року, правова кваліфікація ч.2 ст.190 КК України) по 22 серпня 2019 року (момент реєстрації його скарги) в умовах відсутності постанови про зупинення слідства; просить стягнути в його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
В обґрунтування позовних вимог  ОСОБА_1  зазначив, що 28 липня 2014 року він направив на адресу прокуратури міста Тернополя повідомлення про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, яке було отримане прокуратурою міста Тернополя 29 липня 2014 року. 01 серпня 2014 року прокурор м. Тернополя направив дане повідомлення у Тернопільський МВ УМВС України в Тернопільській області. Однак, відомості у ЄРДР не були внесені. У зв`язку із цим, він ( ОСОБА_1 ) звернувся у суд зі скаргою щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2014 року його ( ОСОБА_1 ) скаргу було задоволено. Після цього, лише 27 жовтня 2014 року були внесені відомості в ЄРДР та кримінальному провадженню присвоєно номер 12014210010002813. 05 січня 2015 року він ( ОСОБА_1 ) був допитаний у якості потерпілого. Про подальші слідчі дії йому не було нічого відомо. 28 лютого 2015 року постановою слідчого Сицевича А.С. було закрито кримінальне провадження №12014210010002813. Вказана постанова слідчого була ним оскаржена до суду. Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року скаргу було задоволено, а постанову слідчого Сицевича А.С. від 28 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження №12014210010002813 було скасовано. У вказаній ухвалі слідчого судді зазначено, що у матеріалах справи відсутні дані, які підтверджують те, що слідчим вживались необхідні та достатні заходи щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Ухвала про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження, згідно супровідного повідомлення 02 червня 2015 року була направлена у СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області та отримана СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області 09 червня 2015 року. Після цього, впродовж чотирьох років йому ( ОСОБА_1 ) не було нічого відомо про рух кримінального провадження №12014210010002813, у якому він є потерпілим. З цих підстав, 29 серпня 2019 року він звернувся із скаргою у Тернопільський ВП ГУНП в Тернопільській області із вимогою надати йому інформацію про рух кримінального провадження. Ознайомившись із матеріалами кримінального провадження ним було виявлено, що після винесення ухвали слідчого судді від 15 травня 2015 року про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження матеріали кримінального провадження лежали без руху в архіві ГУНП в Тернопільській області. Таким чином, упродовж чотирьох років, з травня 2015 року по серпень 2019 року у кримінальному провадженні не вчинялись жодні дії, отже слідчими умисно не виконувалась ухвала слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження №12014210010002813. З цих підстав позивач вказує, що бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді про скасування постанови про закриття кримінального провадження №12014210010002813 протягом чотирьох років, заподіяла йому ( ОСОБА_1 ) як потерпілому у даному кримінальному провадженні моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 100 000 гривень. Посилаючись на наведені обставини просить позов задовольнити.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною (а.с. 166-167).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди — задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовлено (а.с. 169-174).
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Тернопільській області просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року по справі №607/201/20 та винести нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права і всупереч об`єктивним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги ГУНП в Тернопільській області зазначило, що судом в тексті рішення жодним чином не аргументовано чим саме та якими доказами позивачем доведено завдання йому моральної шкоди та з чого виходив суд при прийнятті такого висновку, адже, представником ГУНП в ході розгляду справи неодноразово зазначалось, що позивачем не долучено до матеріалів справи доказів завдання йому моральної шкоди. Також вказують, що в Законі України “Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду” наведений вичерпний перелік випадків, і що серед них відсутній такий, як винесення ухвали про задоволення скарги на бездіяльність слідчого, і ще те, що на даний час кримінальне провадження не закрито та по ньому продовжується досудове розслідування. В рамках даної справи відсутні процесуальні дії зі сторони органу досудового розслідування, що обмежують чи порушують права та свободи громадян. Реалізація механізму оскарження постанов слідчого у розумінні статті 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. В матеріалах справи відсутні будь-які рішення суду чи інших уповноважених органів про визнання дій слідчого протиправними чи неправомірними. Судом першої інстанції не роз`яснено чому саме 10 000 гривень присуджено позивачу в якості відшкодування моральної шкоди.
Позивач своїм правом на відзив не скористався.
У судовому засіданні представник ГУНП в Тернопільській області — Тодоренко М.В. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.
ОСОБА_1 , його представники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення законним та обґрунтованим.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №4600115743530.
У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.
Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 26 липня 2014 року ОСОБА_1 направив у прокуратуру міста Тернополя повідомлення про вчинення службовими особами ПП “Продторг-Тернопіль” відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с. 5-7).
Як слідує із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №4600601311382 29 липня 2014року прокуратурою міста Тернополя отримано повідомлення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 8).
Згідно супровідного повідомлення від 01 серпня 2014 року за №1503-10 в.о. прокурора міста П. Хамула направлено у Тернопільський МВ УМВС України в Тернопільській області звернення ОСОБА_1 для вирішення питання про внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ПП “Продторг-Тернопіль” та ФОП ОСОБА_4 передбаченого ст.190 КК України до ЄРДР в порядку ст.ст.214-216 КК України (а.с. 9).
04 вересня 2014 року ОСОБА_1 подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області скаргу на бездіяльність Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (а.с. 10).
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 вересня 2014 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області, відповідального за внесення відомостей про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань внести відомості про кримінальні правопорушення, викладені в заяві ОСОБА_1 , яка прийнята і зареєстрована в ЖЄО №13279 від 06 серпня 2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 11).
27 жовтня 2014 року до ЄРДР за №12014210010002813 внесено відомості про вчинення службовими особами ПП “Продторг-Тернопіль” за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (а.с. 12).
В ході проведення слідчих дій ОСОБА_1 був допитаний слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенантом міліції ОСОБА_5 як потерпілий у кримінальному провадженні №12014210010002813, про що складено протокол допиту від 05 грудня 2015 року (а.с. 13-16).
28 лютого 2015 року слідчим СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенантом міліції Сицевич А.С. прийнято постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014210010002813 від 27 жовтня 2014 року, у зв`язку з відсутністю складу злочину в діях посадових осіб ПП “Торговий дім Тернопіль” та ПП “Продторг-Тернопіль” (а.с. 17-18).
ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенанта міліції Сицевич А.С. про закриття кримінального провадження від 28 лютого 2015 року.
Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_1 ; скасовано постанову слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області лейтенанта міліції Сицевич А.С. від 28 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014210010002813 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та повернуто слідчому до Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Сицевичу А.С. матеріали кримінального провадження за №12014210010002813 для проведення досудового розслідування (а.с. 20).
29 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у ГУПН у Тернопільській області із скаргою, у якій вимагав у триденний термін з моменту її отримання надати йому інформацію про рух кримінального провадження №12014210010002813 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України після постановлення ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року про скасування постанови слідчого 28 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження (а.с. 21).
Зі змісту вказаної ухвали слідує, що постанова слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області Сицевича А.С. від 28.02.2015 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014210010002813 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України є необґрунтованою, винесена без всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, та надання їм належної правової оцінки. Зокрема, у наданих слідчому судді матеріалах кримінального провадження №12014210010002813 від 28.02.2015 року відсутні дані які підтверджують те, що слідчим вживались необхідні та достатні заходи щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Зокрема в ході досудового розслідування слідчим не допитано ряд свідків, зокрема директора та головного бухгалтера ПП “Торговий дім Тернопіль”, посадових осіб та директора ПП “Продторг-Тернопіль”, не досліджено фінансово-бухгалтерські документи ПП “Торговий дім Тернопіль” та ПП “Продторг-Тернопіль”, договір оренди комунального майна за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ПП “Продторг-Тернопіль” та Тернопільською міською радою та не допитано посадових та службових осіб виконкому Тернопільської міської ради з приводу укладення та терміну дії даного договору, не досліджено правомірність укладення договору оренди вказаного майна, укладеного ПП “Торговий дім Тернопіль” із ОСОБА_1 .
Після подання зазначеної скарги, позивач ОСОБА_1 ознайомився із матеріалами кримінального провадження №12014210010002813, де виявив, що після постановлення ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року про скасування постанови слідчого 28 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження, жодні дії у вказаному кримінальному провадженні слідчими не вчинялися, оскільки справа перебувала у архіві у ГУПН у Тернопільській області.
Позивач ОСОБА_1 розцінює тривале невиконання ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2015 року, якою скасовано постанову слідчого від 28 лютого 2015 року про закриття кримінального провадження №12014210010002813 та не вчинення слідчими жодних дій у період з 15 травня 2015 року по серпень 2019 року, як бездіяльність органу досудового розслідування, що завдала позивачу моральної шкоди, яка ним оцінена в розмірі 100 000 гривень.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що бездіяльність органу досудового розслідування, яка тривала понад чотири роки призвела до заподіяння позивачу моральної шкоди. При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із загальних засад розумності, справедливості, враховуючи вік позивача, витрачання ним часу на відновлення порушених прав, прийшов до висновку, що грошова сума, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди повинна становити 10 000 гривень.
Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).
Частиною першою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди. Завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Частиною шостою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Вказані правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №383/596/15 (провадження №14-342цс18).
Також Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Ураховуючи те, що факт бездіяльності слідчого СВ Тернопільського МВ УМВС України в Тернопільській області встановлений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 15.05.2015, якою було зобов`язано слідчого вчинити відповідні слідчі дії у кримінальному провадженні, крім цього, не вчинення слідчим жодних дій у період з 15 травня 2015 року по серпень 2019 року свідчить про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 .
При визначенні розміру компенсації моральної шкоди судом вірно було враховано тривалість бездіяльності органу досудового розслідування, яка тривала понад чотири роки, витрачання позивачем часу на відновлення порушеного права, засади розумності та справедливості.
Колегія суддів вважає надуманими доводи заявника, що жодним рішенням не встановлено бездіяльність правоохоронного органу, оскільки прийняття слідчим суддею ухвали від 15.05.2015, якою матеріали кримінального провадження направлено для продовження розслідування та зобов`язано слідчого вчинити окремі процесуальні дії, а також те, що матеріали кримінального провадження понад чотири роки безпідставно пролежали в архіві ГУНП у Тернопільській області, є достатньою підставою для застосування до спірних правовідносин норм, які покладають на органи державної влади — органи досудового розслідування відповідальність за деліктні правопорушення. 
Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року — залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області — залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2020 року — залишити без змін.
Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 лютого 2021 року.

Головуючий 
Судді