ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/2207/20 пров. № А/857/15951/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                 Шевчук С.М.,
суддів                                                                      Кухтея Р.В., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року (ухвалене  в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ судом під головуванням судді Матуляка Я.П.,  дата складання повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 300/2207/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області  про визнання неправомірними дій та скасування податкового повідомлення-рішення, суд-
                                                         ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати неправомірними дії  Головного управління ДПС в Івано-Франківській області  та скасувати податкове повідомлення-рішення за № 0009604-5033-0905 від 20.05.2020 року, яким визначено сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки як фізичною особою, яка є власником об`єкту нежитлової нерухомості за 2019 рік в розмірі 11941,04 грн.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення за № 0009604-5033-0905 від 20.05.2020 року.
Стягнуто з Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 43142559, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що підпунктом «є» підпункту  266.2.2   пункту   266.2   статті   266 Податкового кодексу України  встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств. Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 висловив позицію, згідно якої вказав, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування – наявність спеціального статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування. Визначальною ознакою для отримання пільг в розумінні вищезазначеної норми права є здійснення промислової (господарської) діяльності суб`єктом господарювання незалежно від форми організації, який володіє відповідними будівлями промисловості та використання вказаних будівель за цільовим призначенням. 
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 06.10.1995, перебуває на другій групі оподаткування та здійснює такі види господарської діяльності за КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005): 
- виробництво інших дерев`яних виробів, конструкцій і столярних виробів (основний) – код 16.23;
- установлення столярних виробів – код 43.32;
- вантажний автомобільний транспорт – код 49.41.
Вказане відображено у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.9-14).
Позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно - столярний цех, загальною площею 572,3 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності (а.с.16-18).
На зазначений об`єкт нерухомості Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області нараховано зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік згідно з податковим повідомленням-рішенням від 20.05.2020 за №0009604-5033-0905 в розмірі 11 941,04 грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням - рішенням позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про  задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що позивачем спірне нерухоме майно використовується за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва, суд дійшов висновку, що нерухоме майно за адресою Івано-Франківська область, Долинський район, м. Долина, вул. Франка, 19а, що належить позивачу, не є об`єктом оподаткування податку з податку на нерухоме майно в силу підпункту ''є'' підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Відтак, податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області №0009604-5033-0905 від 20.05.2020 року є протиправним та підлягає до скасування. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Отже, спірним у цій справі є питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель    промисловості, та можливість застосування положень підпункту «є» підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України  до будівлі, яка хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не використовується у виробничому процесі промислових підприємств.
Згідно з підпунктом  266.1.1 пункту  266.1  статті  266 Податкового кодексу України    платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту  266.2.1 пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України,  є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України    встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так підпунктом «є» підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України  встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
Відповідно до пункту  30.1  статті  30 Податкового кодексу України  податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт  30.2  статті  30 Податкового кодексу України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України  є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту  266.2.2   пункту   266.2  статті   266 Податкового кодексу України  законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 року по справі № 820/3556/17 висловив правову позицію стосовно порядку застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України. 
Зокрема Верховний Суд зазначив, що: «…Конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту  14.1.129-1  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.
Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт  4.1.4  пункту  4.1  статті  4  та пункт  56.21  статті  56 Податкового кодексу України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.
Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт  4.1.2  пункту  4.1  статті  4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт  4.1.11  пункту  4.1  статті  4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункт  4.1.8  пункту  4.1  статті  4 Податкового кодексу України).
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту  266.2.2  пункту  266.2  статті  266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду».
Верховним Судом також сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого: «визначено, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду».
Таким чином, вищевикладеним спростовуються доводи відповідача стосовно неможливості застосування п. «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України у зв`язку з тим, що позивач є фізичною особою.  
Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) "Будівлі промислові та склади" належить клас (код 1251) "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно - столярний цех, загальною площею 572,3 кв.м., який знаходиться за адресою: Івано-Франківська область, Долинський район, м. Долина, вул. Франка, 19а, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право власності.
Будівлі, що використовуються або зареєстровані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинне бути визначене таким чином: - обчислюється відсоткове є співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використання до відповідного класифікаційного угруповання.
Відсоткове співвідношення приміщень чітко дає визначити належні позивачу об`єкти нерухомого майна як "столярний цех" та "ремонтна майстерня з складом".
Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.
ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 року у справі №822/2624/16, яку суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин у відповідності до ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, як встановлено судом ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець 06.10.1995, основними видами господарської діяльності за КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005) є: виробництво інших дерев`яних виробів, конструкцій і столярних виробів (основний) – код 16.23; установлення столярних виробів – код 43.32; вантажний автомобільний транспорт – код 49.41.
Отже, основні види економічної діяльності позивача відповідають цільовому призначенню належного йому нерухомого майна нежитлової нерухомості – столярного цеху для виробництва дерев`яних виробів, конструкцій і столярних виробів.
Водночас, слід зазначити, що відповідачем жодним чином не спростовано використання позивачем столярного цеху у вказаній підприємницькій діяльності.
Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів,  а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року у справі № 300/2207/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року.