УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/10940/20 Головуючий у 1-й інст. Анциборенко Н. М. 
Категорія 76 Доповідач Трояновська  Г. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С. 
суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І. 
з участю секретаря судового засідання Коберник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/10940/20 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до 25 Гарнізонного будинку офіцерів про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Анциборенко Н.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року у відкритті провадження у справі відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки існує судове рішення у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, і цим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом з того ж предмету, тих самих підстав і між тими ж сторонами і по справі ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили. В подальшому ОСОБА_1 звертався десятки разів до судів касаційної інстанції, якими йому було відмовлено у відкриття провадження.
В суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечила, надала пояснення аналогічні викладеному у відзиві на апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності. Зазначене не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що уже існує судове рішення у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих же підстав, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив скасувати наказ начальника 25 Гарнізонного будинку офіцерів №95 від 20.11.2009 року, поновити його на роботі, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Мотивуючи позов, ОСОБА_1 зазначає, що наказ №95 від 20.11.2009 року не був предметом дослідження на відповідність вимог ст. 147 КЗпП України.
Разом з тим встановлено, що у вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу №22 від 24 березня 2009 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, у грудні 2009 року - про визнання незаконним та скасування наказу №95 від 20 листопада 2009 року про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, у лютому 2010 року - про визнання незаконним та скасування наказу №89 від 30 жовтня 2009 року про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Вказані позови були об`єднані судом в одне провадження.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 09 вересня 2010 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2011 року ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі було відмовлено на підставі п.4 ч.3 ст. 328 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи та було правильно встановлено місцевим судом, обставини, які наведені ОСОБА_1 в даному позові, ідентичні тим, які вже були предметом судового розгляду, та за наслідком розгляду цих вимог було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що обставини, які наведені ОСОБА_1 в даному позові, ідентичні тим, які вже були предметом судового розгляду, та за наслідком розгляду цих вимог були ухвалені судові рішення, які набрали законної сили, і позивачем не визначені нові, відмінні від тих, які вже були розглянуті судами, вимоги та відповідні нові обставини, якими такі вимоги обґрунтовуються, тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права, незгодою із висновками суду першої інстанції та їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11.03.2021.

Головуючий                        Судді