ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 січня 2021 р.	Справа № 520/4893/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління поліції охорони в Харківській області  на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року (суддя Шляхова О.М., м. Харків) по справі № 520/4893/2020
за позовом         ОСОБА_1  
до        Управління поліції охорони в Харківській області                
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в Харківській області (далі по тексту – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Харківській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” від 17 липня 1992 року № 393;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарні роки служби;
- зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 05 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку.
- стягнути з Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень, 80 копійок).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що при звільненні зі служби в поліції йому протиправно не виплачено одноразову грошову допомогу у відповідності до законодавства України.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/4893/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Управління поліції охорони в Харківській області (вул. Полтавський шлях, буд. 20,м. Харків,61052) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в Харківській області, що полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” від 17 липня 1992 року № 393.
Зобов`язано Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразову грошову допомогу, передбачену частиною другою статті 9 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 23 календарні роки служби.
Зобов`язано Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 05 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Управління поліції охорони в Харківській області (вул. Полтавський шлях, буд. 20, м. Харків, 61052, код ЄДРПОУ40108955).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/4893/2020 скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення (постанову) про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що за змістом статей 77 та 102 Закону України «Про Національну поліцію», передбачена пенсійним законодавством одноразова грошова допомога після звільнення поліцейського зі служби не повинна бути йому виплачена саме в день звільнення, оскільки правових підстав для застосування до спірних правовідносин норм статтей 116, 117 КЗпП України немає. Вказує, що оскільки після звільнення зі служби в ОВС України 29.11.2019 позивач не набув права отримання пенсії згідно з Законом України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", він не набув права й на отримання одноразової грошової допомоги, а тому відповідач, відмовляючи у виплаті допомоги, діяв відповідно до діючого законодавства. Крім того, вказує, що зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середньомісячний заробіток позивачу на підставі норм статей 116, 117 КЗпП України за весь час невиплати спірних сум, є протиправним і незаконним.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що на підставі рапорту від 16.10.2019 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" наказом відповідача від 05.11.2019 № 603о/с.
Обчислена відповідачем згідно з постановою КМУ від 17.07.1992 № 393 вислуга років служби позивача в органах внутрішніх справ України та органах поліції в календарному обчисленні склала 23 роки 06 місяців 06 днів.
03 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Управління поліції охорони в Харківській області із заявою про нарахування та виплату належної йому одноразової грошової допомоги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
05 березня 2020 року Управлінням поліції охорони в Харківській області на звернення позивача надано відповідь, якою відмовлено в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги, оскільки на момент звільнення з поліції позивач не набув права на пенсію.
Позивач вважає, що невиплата одноразової грошової допомоги порушує його права та законні інтереси у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні визначаються Законом України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та Постановою № 393, відповідно до яких така допомога виплачується особам, які “звільняються” зі служби, а відтак, зазначив, що допомога при звільненні має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що до спірних правовідносин мають застосовуватися приписи ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки нормами спеціального законодавства не врегульовано порядок виплати працівникам поліції грошового забезпечення за час затримки розрахунку, та дійшов висновку, що оскільки з позивачем на час звільнення проведено не повний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначено Законом України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 № 580-VIII (далі по тексту - Закон № 580-VIII).
Правове регулювання служби в поліції регламентується статтею 60 Закону № 580-VIII, згідно якої проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 102 Закону України “Про Національну поліцію”, пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-XII (надалі - Закон № 2262-XII).
Відповідно до частини другої статті 9 Закону № 2262-ХІІ, особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Аналогічне положення закріплено в абзаці четвертому пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” від 17 липня 1992 року № 393 (далі по тексту - Порядок № 393), за змістом якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної інспекції техногенної безпеки, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Наведені положення пункту 10 Порядку № 393 не пов`язують виплату одноразової грошової допомоги з набуттям особою права на пенсію.
Системний аналіз наведених положень Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” дає підстави для висновку, що частина друга статті 9 цього Закону встановлює дві підстави для виплати одноразової грошової допомоги зазначеним у ній особам, зокрема, це особи, які мають право на пенсію та звільнені зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини за наявності вислуги років 10 років і більше.
Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав, зважаючи на що ненабуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду від 26 червня 2019 року № 821/3762/15-а.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звільнений з Управління поліції охорони в Харківській області у запас за п. 7 (за власним бажанням) ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". Вислуга років служби останнього в органах поліції в календарному обчисленні склала 23 роки 06 місяців 06 днів.
Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має разовий характер, у розмірі 25 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби пов`язане з наявністю 10 річної вислуги та звільненням з передбачених підстав. Таким чином не набуття права на пенсію цих осіб не може нівелювати їх право на отримання зазначеної допомоги за умови наявності 10 і більше років вислуги.
Згідно з пунктом 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі по тексту - Порядок №260), передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 23 розділу І Порядку № 260, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.
При цьому до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Із зазначеного вище слідує висновок, що одноразова грошова допомога при звільненні поліцейських є соціальною гарантією при звільненні та не входить до структури грошового забезпечення поліцейських.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 805/294/16-а.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що у даному випадку спеціальним законодавством не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні поліцейських зі служби в Національній поліції України, що фактично позбавляє працівників поліції гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.
Так, ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відтак, враховуючи те, що відповідальність за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум покладено на роботодавця, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість застосування до спірних правовідносин норм статті 116 та 117 КЗпП України.
Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постановах від 10.10.2019 у справі № 826/4108/15 та від 28.11.2019 у справі № 580/825/19.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 05.11.2019 був звільнений зі служби в поліції.
Водночас згідно платіжного доручення №4529, повний розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні за наявності спору між позивачем та відповідачем за 23 календарних роки служби в розмірі 59062,85 грн. перераховано на картковий рахунок позивача лише 31.07.2020 року.
Враховуючи зміст статті 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.
Щодо розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів зазначає наступне.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підсумувала, що оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.
Зазначено також, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Крім того у вищевказаній постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.
Водночас, виходячи з мети відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, Велика Палата Верховного Суду вважає, що, з одного боку, не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають такій меті. Так, сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення, хоча такий чинник у згаданій постанові Верховного Суду України не сформульований.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:
1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
4. інші  обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,  співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника  та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі  № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку  залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи довідки Управління поліції охорони в Харківській області від 16.12.2020 №51098/43/40/5-2020 про грошове забезпечення позивача, за 2 останні місця перед звільненням ОСОБА_1 було нараховане грошове забезпечення в розмірі 9736,76 грн. - за вересень 2019 року та 12760,00 грн. - за жовтень 2019 року, а відтак середньомісячне грошове утримання становить 11248,38 грн., середньоденна заробітна плата, з урахуванням кількості робочих днів за повні календарні місяці вересня та жовтня 2019 року (як зазначено в довідці) становить 368,80 грн.
Загальний розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, що була виплачена позивачу, складає 59062,85 грн.
Слід зазначити, що позивачеві грошова допомога при звільненні нараховується за 23 роки вислуги, а тому частина такої допомоги, що припадає на кожний місяць з цих 23 років, за які виплачується така допомога, в порівнянні із середньомісячним грошовим утриманням позивача, визначеним у відповідності до Порядку № 100, становить 1,9% ((59062,85 грн./23/12 = 213,99 грн.) / 11248,38 грн. = 0,019).
Позивач звільнився 05.11.2019, а одноразова грошова допомога остаточно йому виплачена 31.07.2020, отже кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить - 268.
Беручи до уваги неістотність суми матеріальної допомоги, що припадає на один місяць року, відносно розміру середньомісячного заробітку позивача, дату звільнення позивача та період часу, протягом якого позивачем вчинялися активні дії щодо відновлення свого порушеного права на отримання одноразової грошової допомоги у повному обсязі, тривалість затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів приходить до висновку про необхідність застосування у спірних правовідносинах принципу співмірності та зменшення за таких обставин розміру відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.
Таким чином, з урахуванням середньоденної заробітної плати в сумі 368,80 грн., сума середнього заробітку за час затримки у 268 днів становить 98838,40 грн. (368,80 грн. х 268), а відтак, враховуючи принцип справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку, що на користь позивача підлягають стягненню кошти в сумі 1877,93 грн. (1,9 % від суми середнього заробітку за час затримки розрахунку).
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/4893/2020 в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 05 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку підлягає скасуванню з прийняттям в цій частині постанови про зобов`язання Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1877,93 грн.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/4893/2020 слід залишити без змін.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління поліції охорони в Харківській області   задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 року по справі № 520/4893/2020 скасувати в частині зобов`язання Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги з 05 листопада 2019 року по день фактичного розрахунку.
В цій частині прийняти постанову, якою зобов`язати Управління поліції охорони в Харківській області (код ЄДРПОУ: 40108955, адреса: 61052, Харківська обл., місто Харків, вул. Полтавський Шлях, будинок 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за весь час затримки виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 1877,93 грн.       .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.07.2020 по справі № 520/4893/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено  19.01.2021 року