ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 березня 2021 року           справа №200/8195/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Компанієць І.Д., 
суддів Гайдара А.В., Сіваченка І.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №200/8195/20-а (головуючий І інстанції Смагар С.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                        ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 22.08.2013 року без застосування базового місяця серпня 2013 року, з 01.12.2015 року без застосування базового місяця січня 2008 року, без врахування всіх складових грошового забезпечення, які не мали разового характеру;
-визнати протиправними дії щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення з 01.03.2018 року до 06.04. 2020 року без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
-стягнути з відповідача на користь позивача  заборгованість  з виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року у розмірі 192773,75 грн.;
-стягнути з відповідача заборгованість з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 року по 06.04.2020 року  у розмірі 41965,58 грн.;
-стягнути з відповідача заборгованість з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у розмірі 67088,78 грн.;
-стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 07.04.2020 року по 28.08.2020 року у розмірі 167970,66 грн.;
-зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченого грошового забезпечення та компенсації невикористаної додаткової відпустки при звільненні.  
В обґрунтування позову зазначив, що під час проходження ним військової служби з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, відповідачем сума індексації нараховувалась і виплачувалась в значно менших розмірах, ніж це передбачено діючим законодавством з підстав невірно визначеного базового місяця її нарахування, а також до розрахунку сум індексації відповідачем не було включено всіх складових його грошового забезпечення, які не мали разового характеру. 
Також відповідачем з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року невірно розраховувались і виплачувались позивачу посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та інші надбавки, премії із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб без урахування мінімального порогу 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до п. 1 Примітки додатку 1 та Примітки додатку 14 до Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». 
В  зв`язку із вищенаведеними обставинами позивачу також невірно розраховано суму компенсації невикористаної ним відпустки при звільненні.
Тобто відповідач в день виключення позивача зі списків особового складу та всіх видів забезпечення не виплатив всіх належних йому виплат,  внаслідок чого виплаті підлягає також сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з 7 квітня 2020 року.  
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо нездійснення розрахунку та виплати позивачу  індексації грошового забезпечення у період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року, відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-XII та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 та виплатити суму індексації з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року.
Визнано протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення позивачу відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленогозаконом на 1 січня календарного року та сплатити недоплачені за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку.
Зобов`язано відповідача скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відносно ОСОБА_1 , включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача  середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 квітня 2020 року по 4 листопада 2020 року.
Зобов`язано Військову частину № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, недоплаченої суми грошового забезпечення та недоплаченої суми компенсації невикористаної позивачем додаткової відпустки при звільненні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти в цій частині постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги позивача.
Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми індексації за період з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року в розмірі 192773,75 грн посилається на обрання судом першої інстанції неефективного способу захисту порушеного права, оскільки до повноважень суду входить розгляд спорів, пов`язаних з виплатою індексації, перевіркою правильності її нарахування і виплати, а у відповідача відсутні дискреційні повноваження щодо нарахування сум індексації, так я к він позбавлений вибору діяти на свій розсуд. Отже, суд повинен був стягнути суму індексації з урахуванням вимог чинного законодавства.
Щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 року по 06.04.2020 року у розмірі 41965,58 грн також посилається на обраний судом неефективний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач нараховує грошове забезпечення в інший спосіб без застосування 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, що суперечить п.1 примітки до Додатку 1 та п.1 Примітки до Додатку 14 постанови КМУ №704 від 30.08.2017 року.
Щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки: шляхом складення нової довідки грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки без зобов`язання відповідача виплатити суми заборгованості неможливо відновити порушене право.
Щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції не наведено відповідних розрахунків, не встановлено розміру середнього заробітку за час затримки.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач також звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині  задоволення позову та прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову  в повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги відповідача.
Дія п. 10-2 Порядку №1078, яка визначає з якого місяця здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації включно для певних категорій працівників, які вказані в зазначеному пункті, а не для всіх, як вважає позивач. 
Дія п. 10-2 Порядку №1078, яка застосовується з 1 грудня 2015 року, розповсюджується на працівників, яких після 30 листопада 2015 року переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, на новоприйнятих після 30 листопада 2015 року працівників, а також на працівників, які після 30 листопада 2015 року використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, і саме для таких працівників обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. 
У період з 30 листопада 2015 року до 1 березня 2018 року позивача не було переведено на іншу роботу, не було прийнято після 30 листопада 2015 року і до 1 березня 2018 року на роботу, а також він не використав в цей період відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати.
Отже п. 10-2 Порядку № 1078, в редакції Постанови КМУ № 1013 від 9 грудня 2015 року, яка застосовується з 1 грудня 2015 року, на позивача не розповсюджується. 
наказом Міністерства оброни України № 280 від 22 травня 2017 року, розпорядниками бюджетних коштів за кошторисом Міністерства оброни України є Міністерство оборони. 
Відповідно до вимог пункту 7 наказу Міністра оборони України № 65 від 15 лютого 2018 року «Про бюджетну політику Міністерства оброни України на 2018 рік», а також відповідно до пункту 5 Наказу Міністра оброни України № 30 від 25 січня 2019 року «Про бюджетну політику Міністерства оброни України на 2019 рік», витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2018 році та 2019 році здійснювались за нормами установленими нормативно-правовими актам, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення. 
Рішенням Міністерства оборони України від 26 січня 2019 року № 248/1479 було встановлено, що з 1 березня 2018 року посадові оклади та оклади за військовим званням встановлюються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»  та тарифного  коефіцієнта згідно з тарифним розрядом, встановленим у штаті військової частини за відповідною посадою та тарифним коефіцієнтом за відповідним присвоєним військовим званням. 
Таким чином, виданим пізніше нормативно правовим актом того ж самого органу, що прийняв первісну Постанову № 704, уточнено механізм обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовими званнями. 
У зв`язку із чим в період проходження військової служби позивач отримував грошове забезпечення на підставі правової норми прямої дії, а саме нормативно-правового акту. 
Щодо стягнення середнього заробітку відповідач зазначає, що військовослужбовці не перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а проходять службу. З огляду на те, що для проведення розрахунків належної до виплати суми суд має встановити розмір недоплаченої суми та визначити істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника дана позовна вимога є передчасною.  
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційних скарг, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині задоволення та відмови в задоволенні позову, які сторонами не оскаржуються.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
ОСОБА_1 в період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року проходив військову службу в Донецькому прикордонному загоні.
Як свідчить витяг з наказу начальника 1 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 6 квітня 2020 року № 150-ОС прапорщика ОСОБА_1 , старшого техніка інженерно-саперного відділення оперативно-бойової прикордонної комендатури «Волноваха», звільненого з військової служби в запас наказом начальника Донецького прикордонного закону від 6 березня 2020 року № 109-ОС за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України « Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення. 
Згідно зазначеного витягу позивачу виплачено грошову компенсацію за 84 дні невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2015-2020 роки.
Представником позивача направлено на адресу Донецького прикордонного загону адвокатський запит про надання довідок за період  служби позивача: довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення з розшифровкою всіх виплат помісячно; довідки розрахунку сум індексації грошового забезпечення та розмір виплаченої суми; довідки про надання (ненадання) додаткових оплачуваних відпусток як учаснику бойових дій; довідки-розрахунку компенсації невикористаних додаткових оплачуваних відпусток при звільненні. У запиті містилась вимога про нарахування та виплату позивачу недоплачених з 1 березня 2018 року по день його звільнення посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших доплат, надбавки виходячи з 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року відповідно до примітки до додатків 1, 14 Постанови КМУ № 704 від 30 серпня 2017 року.
Східним регіональним управлінням Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України надіслано інформаційний лист,  в якому зазначено, що суми індексації грошового забезпечення позивача за період його служби нараховані відповідно до нового Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року № 1078 та виплачено в повному обсязі.
Грошова компенсація за невикористану додаткову як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки нарахована та виплачена в повному обсязі у липні 2020 року. 
З приводу нарахування та виплати позивачу посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років з 1 березня 2018 року по день звільнення повідомлено, що відповідно до Постанови КМУ від 21 лютого 2018 року №103, тобто нормативно-правового акту, що виданий пізніше КМУ первісної постанови від 30 серпня 2017 року № 704, уточнено механізм обрахунку розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням військовослужбовців, вважаючи що у разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормотворчим органом застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своїй чинності, позивачу грошове забезпечення виплачувалось на підставі правової норми прямої дії.
Також відповідач зазначив, що станом на 5 серпня 2020 року заборгованість за будь-якими виплатами перед позивачем відсутня. 
Додатком до інформаційного листа надані архівні відомості грошового забезпечення за 2013-2020 роки, довідка-розрахунок індексації грошового забезпечення позивача від 5 серпня 2020 року та довідка-розрахунок про надання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій від 5 серпня 2020 року № 389.
Як вбачається із довідки-розрахунку індексації грошового забезпечення позивача за період з серпня 2013 року по 6 квітня 2020 року сума нарахованої індексації становить: лютий 2014 року - 13 грн. 40 коп., за березень 2014 року - 13 грн. 40 коп., за квітень 2014 року - 13 грн. 40 коп., за грудень 20014 року - 49 грн. 94 коп., за червень 2014 року - 92 грн. 57 коп., за липень 2014 року - 142 грн. 51 коп., за грудень 2014 року - 29 грн. 23 коп., за січень 2015 року - 32 грн. 37 коп., за лютий 2015 року - 91 грн. 35 коп., за березень 2015 року - 131 грн. 54 коп., за квітень 2015 року - 130 грн. 41 коп., за травень 2015 року - 130 грн. 41 коп., за червень 2015 року - 130 грн. 41 коп., за липень 2015 року - 157 грн. 21 коп., за серпень 2015 року - 157 грн. 21 коп., за вересень 2015 року - 160 грн. 73 коп., за жовтень 2015 року - 160 грн. 73 коп., за листопад 2015 року - 160 грн. 73 коп., за грудень 2015 року - 160 грн. 73 коп., за січень 2016 року - 181 грн. 40 коп., за лютий 2016 року - 181 грн. 40 коп., за березень 2016 року - 181 грн. 40 коп., за квітень 2016 року - 181 грн. 40 коп., за травень 2016 року - 184 грн. 06 коп., за червень 2016 року - 271 грн. 06 коп., за липень 2016 року - 271 грн. 06 коп., за серпень 2016 року - 271 грн. 06 коп., за вересень 2016 року - 271 грн. 06 коп., за жовтень 2016 року - 271 грн. 06 коп., за листопад 2016 року - 271 грн. 06 коп., за грудень 2016 року - 302 грн. 86 коп., за січень 2017 року - 302 грн. 86 коп., за лютий 2017 року - 302 грн. 86 коп., за березень 2017 року - 302 грн. 86 коп., за квітень 2017 року - 302 грн. 86 коп., за травень 2017 року - 368 грн. 54 коп., за червень 2017 року - 368 грн. 54 коп., за липень 2017 року - 368 грн. 54 коп., за серпень 2017 року - 434 грн. 21 коп., за вересень 2017 року - 434 грн. 21 коп., за жовтень 2017 року - 434 грн. 21 коп., за листопад 2017 року - 434 грн. 21 коп., за грудень 2017 року - 503 грн. 73 коп., за січень 2018 року - 503 грн. 73 коп., за лютий 2018 року - 503 грн. 73 коп., за грудень 2018 року - 71 грн. 08 коп., за січень 2019 року - 71 грн. 08 коп., за лютий 2019 року - 71 грн. 08 коп., за березень 2019 року - 13 грн. 47 коп., за квітень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за травень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за червень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за липень 2019 року - 206 грн. 72 коп., за серпень 2019 року - 206 грн. 72 коп., за вересень 2019 року - 206 грн. 72 коп., за жовтень 2019 року - 206 грн. 72 коп., за листопад 2019 року - 206 грн. 72 коп., за грудень 2019 року - 216 грн. 51 коп., за січень 2020 року - 216 грн. 51 коп., за лютий 2020 року - 216 грн. 51 коп., за березень 2020 року - 216 грн. 51 коп., за квітень 2020 року (з 1 по 6) - 43 грн. 30 коп.; сума виплаченої індексації становить: за квітень 2014 року - 40 грн. 20 коп., за травень 2014 року - 49 грн. 94 коп., за червень 2014 року - 92 грн. 57 коп., за липень 2014 року - 142 грн. 51 коп., за грудень 2014 року - 29 грн. 23 коп., за листопад 2015 року - 666 грн. 49 коп., за грудень 2018 року - 71 грн. 08 коп., за січень 2019 року - 71 грн. 08 коп., за лютий 2019 року - 71 грн. 08 коп., за березень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за квітень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за травень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за червень 2019 року - 134 грн. 47 коп., за листопад 2019 року - 1033 грн. 60 коп., за грудень 2019 року - 216 грн. 51 коп., за січень 2020 року - 216 грн. 51 коп., за лютий 2020 року - 216 грн. 51 коп., за березень 2020 року - 216 грн. 51 коп., за квітень 2020 року (з 1 по 6) - 8706 грн. 23 коп., за жовтень 2020 року - 698 грн. 38 коп.  
Як свідчать архівні відомості за період з березня 2018 року по грудень 2018 року посадовий оклад позивача у березні складав - 3080 грн., оклад за військовим званням - 880 грн., у квітні посадовий оклад складав - 3 164 грн. оклад за військовим званням - 880 грн.,  у травні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 880 грн., у червні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 880 грн., у липні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 880 грн., у серпні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 880 грн., у вересні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 950 грн., у жовтні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 950 грн., у листопаді посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 950 грн., у грудні посадовий оклад складав - 3 170 грн. оклад за військовим званням - 950 грн.
Із архівних відомостей за період з січня 2019 року по грудень 2019 року вбачається, що посадовий оклад позивача складав - 3 170 грн., оклад за військовим званням - 950 грн., надбавка за вислугу років складала - 1 236 грн.
Із архівних відомостей за період з січня 2020 року по квітень 2020 року вбачається, що посадовий оклад позивача у січні, лютому, березні складав - 3 170 грн., у квітні - 634 грн., оклад за військовим званням - 950 грн., у квітні - 190 грн., надбавка за вислугу років у січні, лютому, березні  складала - 1 236 грн., у квітні - 247 грн. 20 коп.
На підставі довідки-розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій щодо позивача від 8 серпня 2020 року № 389, виданої Східним регіональним управлінням Донецького прикордонного загону Державної прикордонної служби України на день виключення позивача зі списків особового складу частини грошове забезпечення склало 12 630 грн. 50 коп., в тому числі: посадовий оклад - 3 170 грн., оклад за військовим званням - 950 грн., надбавка за вислугу років 30 % - 1 236 грн., надбавка за особливість проходження служби 50% - 2 678 грн., преміювання 145 % - 4 596 грн. 50 коп. Загальна сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015 -2019 роки склала 35 365 грн. 40 коп. (12 630 грн. 50 коп./ 30 календарних днів *84 календарних днів = 35 365 грн. 40 коп.).  
Задовольняючи позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року відповідно до ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» суд першої інстанції виходив з того, що саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення, а тому суд позбавлений можливості самостійно розраховувати та стягувати з відповідача певну конкретну суму індексації грошового забезпечення.
З аналогічних підстав суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення та визнав протиправними дій відповідача, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні позивачу розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік та зобов`язав відповідача вчинити дії щодо такого перерахунку та сплатити недоплачені позивачу за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку.
Щодо стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 205-2020 роки у розмірі 67 088,78 грн. суд першої інстанції виходив з того, що не має можливості зробити розрахунок недоплачених сум такої компенсації оскільки на час прийняття судом рішення відсутні дані щодо індексації грошового забезпечення та розміру заборгованості з виплат посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року. Крім того,  стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені.
Отже, суд першої інстанції визначив належним та достатнім способом захисту прав позивача в цій частині  - зобов`язання відповідача скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій позивача, включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені в період з 07.04.2020 року по 04.11.2020 року, виходив з того, що в матеріалах справи відсутні достовірні відомості щодо грошового забезпечення позивача за останні два місяці служби, що передували звільненню.
Оцінка суду.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року суд  зазначає наступне.
Відповідно до частин другої та третьої статті  9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до Закону.
Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України від 03.07.1991 № 1282-ХІІ "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
На підставі статті   4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (до 01 січня 2016 року 101 відсоток, з 01.01.2016 103 відсотка).
Відповідно до статті 5 Закону № 1282-ХІІ, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
На підставі статті  9 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Частиною другою статті 6 цього Закону визначено, що Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно з ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року, з наступними змінами та доповненнями (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 103 відсотка)
Згідно пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексується, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Як визначено пунктом  6 Порядку №1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
В контексті наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, сума індексація грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів свідчить, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства. Між тим, індексація доходів громадян, зокрема грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних соціальних гарантій, а проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем не була нарахована та не виплачувалася індексація грошового забезпечення за період з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року.
Оскільки відповідач не нарахував та не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення за період з серпня 2013 року по квітень 2020 року, - він допустив протиправну бездіяльність (тобто не вчинення дій, які відповідач був зобов`язаний вчинити), тому повинен таку індексацію нарахувати та виплатити.
Щодо стягнення суми індексації грошового забезпечення за період з 22.08.2013 року по 06.04.2020 року у розмірі 192773,75 грн суд зазначає, що нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця.
На підставі частини другої  статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Пунктом 4 частини другої  статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Оскільки до повноважень суду відноситься перевірка правомірності вчиненої дії чи бездіяльності, а нарахування та виплата індексації грошового утримання відноситься до компетенції відповідача, у спірних правовідносинах відповідач не нараховував таку індексацію, тому суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму. За таких обставин надані позивачем розрахунки суми індексації грошового забезпечення не приймаються.
Іншими словами, у разі вчинення бездіяльності, суд, за умови встановлення під час розгляду справи протиправності такої, може лише спонукати вчинити певну дію.
 Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від  17.09.2020 року у справі №420/1207/19, де суд підтвердив правильність висновків суду апеляційної інстанції, що здійснення розрахунку суми індексації належить до компетенції відповідача як роботодавця. Завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення, а тому належним способом захисту прав позивача у даному випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за спірний період, а не стягнення визначеної суми заборгованості.
Щодо стягнення заборгованості з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 року по 06.04.2020 року у розмірі 41965,58 грн, а також  стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у розмірі 67088,78 грн суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).
Частинами 2,4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704, яка набрала чинності 1 березня 2018 року (далі Постанова № 704), затверджено, зокрема, тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Згідно пункту 2 цієї постанови грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції, чинній до 24.02.2018р.) було установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Згідно пунктом 1 Примітки Додатку 1 постанови № 704 "Тарифна сітка розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Згідно Примітки Додатку 14 "Схема тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу" оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли розмір окладу визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень.
Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 р. № 103 (яка набрала чинності 24.02.2018р.) до Постанови № 704 внесено зміни, внаслідок яких пункт 4 викладено у новій редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.".
Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин пункт 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як "розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.".
Окрім того, пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06.12.2016р. №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" , який набрав чинності 01.01.2017р., установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що згідно з Постановою № 704 (в редакції Постанови № 103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р., а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів у спірний період не застосовується.
Посилання позивача на ті обставини, що постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018р. № 103 зміст приміток до Додатків 1 та 14 до Постанови № 704 був залишений у первинній редакції, суд не приймає, оскільки, на думку суду, Примітка застосовується безпосередньо для супроводу та зв`язку з нормою. Пунктом 4 Постанови №704 було чітко визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Згідно із частинами першою та другою статті 6 КАС суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.
За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 8 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Частиною 4 статті 9 Закону № 2011-XII визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. На виконання наведених вимог Кабінетом Міністрів України  було прийнято постанову № 704 (в редакції Постанови № 103), пунктом 4 якої встановлено, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є - розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018р.
Наведена постанова була чинною у спірний період, а тому  відповідачем правомірно проводився розрахунок складових грошового забезпечення позивача саме з тих показників, які визначені пунктом 4 Постанови № 704 (в редакції Постанови № 103), а саме множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та відповідно додатком 14 .
Посилання позивача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18, якою визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», колегією суддів не прийнято до уваги, оскільки у спірний період наведена постанова була чинною. 
Як  свідчать матеріали справи відповідачем на день виключення зі списків особового складу  позивачу виплачена сума грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2015-2019 роки у розмірі 35365,40 грн. 
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дії щодо нарахування і виплати позивачу грошового забезпечення з 01.03.2018 року до 06.04. 2020 року без урахування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", стягнення з відповідача заборгованості з виплати посадового окладу, окладу за військове звання, надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, премії за період з 01.03.2018 року по 06.04.2020 року  у розмірі 41965,58 грн, та стягнення заборгованості з виплати компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2020 роки у розмірі 67088,78 грн.
З огляду на вищевикладене суд наголошує про безпідставність висновків суду першої інстанції про вихід за межі позовних вимог та зобов`язання відповідача  скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відносно ОСОБА_1 , включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне.
Підстави виникнення, проходження і припинення військової служби визначені не трудовим, а спеціальним законодавством, за приписами якого повинні розглядатися спори з участю військовослужбовців. У разі відсутності відповідних положень у спеціальному законодавстві суд може додатково застосувати трудове законодавство, якщо така можливість передбачена у спеціальному законі.
У разі, коли така можливість застосування трудового права у спеціальному законі не передбачена, то за правилами частини 6 статті 7 КАС України суд застосовує закон, який регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), навивши у рішенні відповідні доводи.
Приписами статті 116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.
Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому, норми КЗпП України не поширюються на військовослужбовців в частині порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яким врегульовано оплату праці військовослужбовців, не встановлено відповідальності роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому за аналогією закону до спірних відносин слід застосувати норми статей 116, 117 КЗпП України  та поширити останні на спірні правовідносини, які виникли під час звільнення позивача з військової служби.
Оскільки ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, тому числі й після прийняття судового рішення.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України,враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах,співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.
Аналогічна позиція викладена постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.
Судами встановлено та не заперечується сторонами, що при звільненні позивача  з ним не був проведений повний розрахунок. За таких обставин позивач має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки такого розрахунку у відповідності до приписів статті 117 КЗпП України.
Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом встановлено, що останні два місяці роботи фактично відпрацьованого часу є березень та квітень 2017 року.
Згідно довідки відповідача від 06.06.2020 № 01/207 позивачу за березень 2017 року нараховане та виплачене грошове забезпечення у розмірі 9572,29 грн. (31 календарний день), за квітень 2017 року (30 календарних днів) 7335,42 грн. (а.с.78).
Таким, чином, середньоденне грошове забезпечення складає: 16907,71 грн. (9572,29 грн. + 7335,42 грн.) : 61 календарний день (31 календарний день у березні 2017 року + 30 календарних днів у квітні 2017 року) = 277,17 грн.
Відтак, середній заробіток позивача за період з 11 травня 2017 року по 09 червня 2020 року (дата ухвалення судом першої інстанції рішення в цій справі), виходячи з розміру його доходу, складає 213143,73 грн.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що Верховним Судом у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зроблено висновок, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Беручи до уваги, що позивач після звільнення, яке мало місце в травні 2017 року, звернувся до суду тільки в березні 2020 року (тобто, майже через три роки після звільнення) із вимогою про нарахування затримки розрахунку через ненарахування компенсації за невикористані дні відпусток є свідченням того, що позивач свідомо затягував строки з метою отримання більшої суми коштів, враховуючи, що він претендує на отримання коштів в розмірі 12668,46 грн., колегія суддів приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2000,00 гривень.
Враховуючи вищевикладене, виходячи з конкретних обставин справи, принципів законності та справедливості, суд вважає, що сплаті на користь позивача підлягає частина середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі, що складає 2000,00 грн, яка буде співмірною з урахуванням розміру суми по компенсації та частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком у тому числі, й щодо періоду за який вона підлягає сплаті.
Суд при постановленні судового рішення по цій справі враховує висновки Верховного Суду у постановах у справах № 821/1083/17, № 761/9584/15-ц та зазначає, що судом першої інстанції на підставі вищевикладеного обгрунтовано застосування принципу співмірності та підстав для зменшення середнього заробітку.
При цьому не підлягають застосуванню до спірних правовідносин по цій справі правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, оскільки обставини справи, які розглядав Верховний Суд, не є тотожними обставинам нашої справи.
Так, в постанові від 30.11.2020 року Верховний Суд зазначив правові висновки, що залежно від розміру  невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.
При цьому, в справі йдеться про невиплату при звільненні військовослужбовцю грошової компенсації за неотримане речове майно, розмір якої на час звільнення не був спірним, визнавався військовою частиною, але не був виплачений позивачу при звільненні в зв`язку з відсутністю бюджетних асигнувань на виплату такої компенсації речового майна.
В нашому спорі сума індексації грошового забезпечення не була виплачена відповідачем в день звільнення позивача, оскільки позивачем така сума до сплати не заявлялася при звільненні, а відповідач не вважав, що така індексація взагалі повинна була нарахована та виплачена за минулі роки.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно частини першої статті 317 КАС Українипідставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що обумовлює часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення в частині з прийняттям в цій частині постанови про часткове задоволення позову.
Як визначено п. 3, п. 8, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, а також типові справи.
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №200/8195/20-а – задовольнити частково.
Скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №200/8195/20-а в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1  про:
-визнання протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року;
-визнання протиправними дії Військової частини № НОМЕР_1 , які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік;
-зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленогозаконом на 1 січня календарного року та сплатити недоплачені за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку;
-зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відносно ОСОБА_1 , включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб";
-зобов`язання Військової частини № НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1  середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 квітня 2020 року по 4 листопада 2020 року.
В цій частині прийняти нову постанову.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки  розрахунку при звільненні  у сумі 2000,00 грн (дві тисячі гривень).
Відмовити в  задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо не здійснення перерахунку та нарахування грошового забезпечення відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року;
-визнання протиправними дії, які полягають у незастосуванні пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого законодавством на відповідний рік;
-зобов`язання здійснити перерахунок грошового забезпечення  відповідно до пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 при обчисленні розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленогозаконом на 1 січня календарного року та сплатити недоплачені за період з 1 березня 2018 року по 6 квітня 2020 року протягом 2018, 2019 та 2020 років суми грошового забезпечення з урахуванням проведеного перерахунку;
-зобов`язання скласти нову довідку-розрахунок грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій відносно ОСОБА_1 , включивши до її розрахунку щомісячну винагороду за участь в АТО/ООС, винагороду за бойове чергування, індексацію та розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 1 січня відповідного календарного року, відповідно до пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №200/8195/20-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 15 березня 2021 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий судя                                                                                         І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                            А.В. Гайдар

                                                                                                                      І.В. Сіваченко