ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 
м. Київ
справа №820/6564/17
адміністративне провадження №К/9901/56803/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІНДУСТРІЯ НВП ЛТД» на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2018 (колегія суддів: Ральченко І.М., Катунова В.В., Бершов Г.Є.) у справі № 820/6564/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІНДУСТРІЯ НВП ЛТД» до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,
                       
ВСТАНОВИВ:

ТОВ «СПЕЦІНДУСТРІЯ НВП ЛТД» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду із позовом, у якому просило визнати протиправною документальну позапланову перевірку ТОВ «СПЕЦІНДУСТРІЯ НВП ЛТД», проведену Головним управлінням ДФС у Харківської області, за результатами якої складено акт №14372/20-40-14-12-11/37656568 від 04.10.2017; визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 16.11.2017 № 0000811412, № 0000821412, № 0000831412.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що не згідний із висновками акту перевірки на підставі якого прийняті спірні рішення, оскільки у позивача є в наявності всі підтверджуючі документи пов`язані із здійсненням господарської діяльності. Вимог чинного законодавства на час спірних правовідносин позивач не порушував. Зокрема підприємство вказує на реальність фінансово-господарських операцій з ТОВ «ТБ «Донон» (податковий номер 39967818) за період грудень 2015 року -січень 2016 гроку, ТОВ «ТБК Бастіонбуд» (податковий номер 39601788) за лютий 2016 року, ТОВ «Ізола ЛТД» (податковий номер 40016084) за березень 2016 року, ТОВ «Практикум Груп» (податковий номер 40031254) за травень 2016 року, ТОВ «Врожай 2015» (податковий номер 39983410) за червень 2016 року, ТОВ «Веструм» (податковий номер 40348174) за червень-серпень 2016 року, ТОВ «Іліар-Д» (податковий номер 40073528) за травень 2017 року, ТОВ «НАН-ЛТД» (податковий номер 41072913) за березень 2017 року, ТОВ «Новітній Капітал» (податковий номер 39981790) за травень 2016 року, ТОВ «ТК «Біві-ант» (податковий номер 39403341) за листопад 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 (суддя - Спірідонов М.О.) позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 0000811412 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 707 600 грн. (за основним платежем - 566 080 грн., штрафна санкція - 141 520 грн.); № 0000821412 про завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 9 714 грн. (відхилення - 9 714 грн.); № 0000831412 про застосування штрафних санкцій на суму 510 грн. від 16.11.2017 року. В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що судовим розглядом підтверджено надання позивачем необхідного обсягу документів первинного обліку, якими зафіксовано дійсну співпрацю позивача з його контрагентами у перевіряємий період. Також суд першої інстанції, опитавши свідків, встановив обставини за яких інспектори витребовували такі документи та відповідні дії позивача. 
Натомість суд апеляційної інстанції, постановою від 18.06.2018 рішення суду першої інстанції скасував в частині задоволення позовних вимог. Прийняв в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства  відмовив, у зв`язку із підтвердженням факту ненаданням позивачем до перевірки первинних документів, а також наявності по трьом контрагентам завершених кримінальних проваджень, якими доведено фіктивність створення останніх. 
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в яких просить його скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції. Вказується на те, що запитувані відповідачем до перевірки документи підготував на вказану ним дату, окрім того, необхідні документи ним надавались на запити відповідача ще до проведення такої перевірки. В частині кримінальних проваджень, позивач, вказує, що вони стосувались засновників таких товариств, а не керівників, які є різними особами. Щодо порушень процесуального законодавства, позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції в супереч його пропозиції відкласти судове засідання, у зв`язку із хворобою законного представника та прохання не розглядати справу у його відсутність, розглянув справу, при цьому була призначена інша дата слухання, про яку він не повідомлявся. 
В письмовому відзиві на вказану касаційну скаргу який надійшов до Верховного Суду відповідач просив її залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.           
          Переглянувши рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Головним управлінням ДФС у Харківській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Спеціндустрія НВП ЛТД» з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «ТБ «Донон» за період грудень 2015 року-січень 2016 року, ТОВ «ТБК Бастіонбуд» за лютий 2016 року, ТОВ «Ізола ЛТД» за березень 2016 року, ТОВ «Практикум Груп» за травень 2016 року, ТОВ «Врожай 2015» за червень 2016 року, ТОВ «Веструм» за червень-серпень 2016 року, ТОВ «Іліар-Д» за травень 2017 року, ТОВ «НАН-ЛТД» за березень 2017 року, ТОВ «Новітній Капітал» за травень 2016 року, ТОВ «ТК «Біві-ант» за листопад 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року.
За результатами перевірки складено акт № 14372/20-40-14-12-11/37656568 від 04.10.2017 р., яким встановлено порушення позивачем п.198.1, п.198.2, п. 198.3, ст.198, п.201.1, п.201.7 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємством завищено податковий кредит на суму 556366 грн., у зв`язку з документально оформленими операціями з ТОВ «ТБ «Донон» за період грудень 2015 року -січень 2016 року, ТОВ «ТБК Бастіонбуд» лютий 2016 року, ТОВ «Ізола ЛТД» за березень 2016 року, ТОВ «Практикум Груп» за травень 2016 року, ТОВ «Врожай  2015» за червень 2016 року, ТОВ «Веструм» за червень-серпень 2016 року, ТОВ «Іліар-Д» за травень 2017 року, ТОВ «НАН-ЛТД» за березень 2017 року, ТОВ «Новітній Капітал» за травень 2016 року, ТОВ «ТК «Біві-ант» за листопад 2014 року, січень 2015 року, березень 2015 року, квітень 2015 року, та у зв`язку з неправомірним віднесенням до складу податкового кредиту, в декларації з податку на додану вартість за березень 2016 року   від`ємного   значення,   що   включається   до   складу   податкового   кредиту поточного звітного (податкового) періоду у сумі 9714 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у сумі 566080 грн., в тому числі за листопад 2014 року 48642 грн.; за березень 2015 року 20000 грн.; за квітень 2015 року 13003 грн.; за грудень 2015 року 65990 грн.; за січень 2016 року 5815 грн.; за лютий 2016 року 16714 грн.; за березень 2016 року 27027 грн.; за травень 2016 року 46585 грн.; за червень 2016 року 32607 грн.; за липень 2016 року 90433 грн.; серпень 2016 року 21120 грн.; березень 2017 року 29859 грн.; за травень 2017 року 148285 грн.; в порушення п. 44.6 ст. 44 Податкового кодексу України підприємством до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті не надано посадовим особам контролюючого органу, які проводять  перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності. Отже, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складання такої звітності; в порушення п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України платником податків не надано контролюючому органу під час  перевірки оригінали/копії документів.
На підставі зазначеного акту перевірки Головним управлінням ДФС у Харківській області винесені податкові повідомлення-рішення від 16.11.2017 р.: № 0000811412 про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 707600 грн. (за основним платежем  - 566080 грн., штрафна санкція - 141520 грн.; № 0000821412 про завищення від`ємного значення з ПДВ на буму 9714 грн.; № 0000831412 про застосування штрафних санкцій на суму 510 грн.
Перевіряючи законність винесеної судом апеляційної інстанції постанови від 18.06.2018, Верховний Суд дійшов висновку, що суд правильно вирішив спірні правовідносини, відзначивши, що основною підставою яка слугувала для висновків, якими обґрунтований акт перевірки є установлений відповідачем факт ненадання позивачем запитуваних первинних документів. При цьому додатковими обставинами  враховано наявність численних кримінальних проваджень, які порушені відносно всіх контрагентів за фактами фіктивного підприємництва або за фактом підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи. 
Надаючи оцінку таким фактам, що були оцінені судом апеляційної інстанції, Верховний Суд вважає зауважити наступне. 
Відповідно до пп. 20.1.1 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи мають право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи;
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.3 ст. 44 ПК України встановлено, що платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
У разі ліквідації платника податків документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів, що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.
Відповідно до п. 44.5 статті 44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.
Платник податків зобов`язаний відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів з дня, що настає за днем надходження повідомлення до контролюючого органу.
У разі неможливості проведення перевірки платника податків у випадках, передбачених цим підпунктом, терміни проведення таких перевірок переносяться до дати відновлення та надання документів до перевірки в межах визначених цим підпунктом строків.
Пунктами 44.6, 44.7 ПК України встановлено, що у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання при прийнятті рішення.
У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.
У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
Відповідно до п.п. 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції встановив, що перевірка позивача, наслідки якої зафіксовані в акті перевірки, була призначена на підставі наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 21.09.2017 року № 4976, що був предметом оскарження. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2018 по справі № 820/4388/17 позивачу відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу. Судом визнано законність наказу про проведення перевірки.
При цьому, також було встановлено, що працівники відповідача неодноразово виходили за юридичною адресою позивача, про що він сам вказує в касаційній скарзі. Проте запитуваних документів первинного обліку, як і можливості безпосередньо їх отримати від керівника позивача податкові інспектори не змогли, у зв`язку із чим відповідачем були складені акти: № 2993/20-40-14-12-11 від 22.09.2017; № 3015/20-40-14-12-11 від 25.09.2017, № 3051/20-40-14-12-11 від 27.09.2017, № 3111/20-40-14-12-11 від 26.09.2017.
Оцінюючи вказані обставинами, Суд касаційної інстанції зауважує, що наявність відповідних обставин, зазначених в акті позивач не заперечує.
Крім того, суд  вважає не обґрунтованими доводи позивача про те, що ним надавались такі документи відповідачу, так як згідно його ж пояснень, які в цій частині відповідають фактам вказаним в акті перевірки, вони надавались ним на запити контролюючого органу ще до початку призначення податкової перевірки. Саме ненадання таких документів, стала підставою для винесення відповідачем згадуваного наказу про  призначення перевірки відносно позивача, про що свідчать вказані в акті положення п.п.78.1.1 та п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України. 
Також не можуть вважатись належними доводи позивача про те, що інспекторам надавались такі документи для чого на підприємстві виділявся окремий стіл, так як належних доказів існування такого факту матеріали справи не містять. При цьому в силу приписів наведених положень ПК України, платник мав законне право надіслати відповідачу необхідні документи також вже після отриманого ним акту, тобто після проведеної перевірки, а письмові докази їх направлення надати суду. При цьому, відповідач, діючи в межах наданих йому повноважень, декілька разів намагався зв`язатись із позивачем, та неодноразово здійснював вихід за місцем знаходженням позивача, що підтверджується відповідними актами, однак так і недотримав відповідних документів. 
У Верховного Суду не має сумнівів у законності оскаржуваної позивачем в касаційному порядку постанови суду апеляційної інстанції в зазначеній частині. 
Також, відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини першої статті 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, то безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Таким чином, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватися відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів бухгалтерського обліку.
Як було встановлено судом апеляційної інстанції, що не заперечується позивачем, між ним та ще 10-ма господарюючими суб`єктами у перевіряємий період укладались господарські договори по придбанню товарів/робіт/послуг. За змістом акту перевірки вбачається, що по всім суб`єктам господарювання були порушенні та ведуться кримінальні провадження за фактом фіктивного підприємництва або фактом підроблення документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи. При цьому податковий орган, не маючи необхідних первинних документів по таким операціям, прийняв до уваги податкову інформацію по контрагентам позивача, з якої зробив висновок, що такі юридичні особи фактично не ведуть податковий облік та не здійснюють прибуткової господарської діяльності за виключенням правовідносин з позивачем.
Також судом апеляційної інстанції було встановлено, що вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.06.2017 року ОСОБА_1 - директора ТОВ «Новітній Капітал», визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України. Також, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.07.2016 року   ОСОБА_2 - засновника ТОВ «ТК «Біві-Ант», визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.02.2017 року директора ТОВ «Торговий Будинок «Донон», визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 205-1 Кримінального кодексу України.
Зазначені рішення судів долучені до матеріалів даної адміністративної справи, з мотивувальної частини яких, як-то вірно відзначено судом апеляційної інстанції встановлено об`єктивну сторону складу злочинів посадових осіб контрагентів позивача, дії яких не були спрямовані на реальне настання наслідків господарської діяльності. 
Частиною першою ст. 205-1 КК України, передбачено, що кримінально караним діянням визнається внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.
З урахуванням всіх зазначених і досліджених обставин, а саме ненадання первинних документів позивачем до перевірки, наявністю судових рішень в кримінальних справах та значної кількості розпочатих кримінальних проваджень відносно контрагентів, Верховний Суд погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Доводи позивача, про те, що вказані вироки постановлені відносно засновників, а не керівників таких суб`єктів господарювання не приймаються Судом касаційної інстанції до уваги, адже судом апеляційної інстанції здійснено оцінку всіх доказів в їх сукупності, та в результаті здійснено висновок про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до приписів ст. 341 КАС України, Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Враховуючи вищенаведене, Суд касаційної інстанції погоджується з позицією  суду апеляційної інстанції, не спростованими доводами касаційної скарги, про наявність законних підстав для відмови в задоволенні позову.
Щодо доводів позивача про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи у відсутності представника позивача без повідомлення про дату проведення судового засідання.
З матеріалів апеляційного провадження вбачається, що ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 було відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.02.2018 (т.4,а.с.93), яка направлена і була отримана позивачем 20.04.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.4, а.с.96).   
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 19.04.2018 (т.4, а.с.97), дана справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.05.2018, про що повідомлялись сторони. Позивач був повідомлений 27.04.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.4, а.с.99).
Згідно із журналом судового засідання суду апеляційної інстанції від 15.05.2018, в судовому засіданні приймали участь два представника позивача - Літкевич О.В., Самойлов О.В. та представник відповідача - Шульга В.Т. Початок звукозапису 12:45:39, а кінець - 13:36:33.  При цьому рішення в даному судовому засіданні прийнято не було, оголошено перерву у судовому засіданні на 29.05.2020 на 10:00 год., про що під підпис в явочному листі повідомлені присутні сторони (т.4, а.с.132-136).
22.05.2018 та 24.05.2018 до суду надійшли клопотання від директора Самойлова О.В. і представника позивача Літкевич О.В. про відкладення розгляду даної справи призначеної на 29.05.2018, які обґрунтовані фізичною неможливістю прийняття участі в такому засіданні за умови їх перебування в той час в іншому місті. (т.4, а.с.137;140).
У судове засідання, призначеного на  29.05.2018 сторони не з`явились, у зв`язку із чим  суд апеляційної інстанції, керуючись приписами п.1 ст. 313 КАС України вирішив відкласти розгляд справи на 12.06.2018 на 10:00 год., про що повідомлялись сторони. Позивач був повідомлений 05.06.2018, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.4, а.с.143).
Водночас, 11.06.2018 від представника позивача, - Літкевич О.В. на адресу суду апеляційної інстанції надійшло чергове клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 12.06.2018, в якому представник повідомив, що про вказане засідання довідався від директора, який не може приймати участь в ньому у зв`язку із хворобою, а він сам перебуватиме з 12.06.2018 по 14.06.2018 у відрядженні в Києві, як представник іншого господарського товариства.   Жодних підтверджуючих документів про наявність поважних причин не явки в судове засідання суду не надано. 
Від Самойлова О.В. (директора) клопотань про відкладення судового засідання, призначеного на 12.06.2018 до суду апеляційної інстанції не надходило. 
 У судове засідання, що було відкладено на 12.06.2018 сторони не з`явились, у зв`язку із чим  суд апеляційної інстанції, керуючись приписами п.2 ст. 313 КАС України вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження. Постанова за наслідками апеляційного розгляду справи складена 18.06.2018. 
Право суду апеляційної інстанції здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження регламентовано статтею 311 КАС України.
Згідно із п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:  неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Вказане положення кореспондується із ч.2 ст. 313 КАС України, у відповідності до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відтак, розглядаючи справу в порядку письмового провадження, суд не допустив порушень норм процесуального права.
Такому висновку передують дослідженні судом касаційної інстанції дії суду апеляційної інстанції, які були спрямовані на своєчасний і повний розгляд справи на стадії апеляційного провадження. А саме, необхідно врахувати, що суд апеляційної інстанції завчасно надсилав позивачу копії всіх процесуальних документів, та повідомлень про призначені судові засідання як вперше так і ті, які переносились та відкладались, в тому числі за клопотаннями його директора і представника.
Щодо доводів позивача в касаційній скарзі, про те, що його не було повідомлено про перенесення і розгляд справи 18.06.2018 (дата постанови суду апеляційної інстанції), то Суд касаційної інстанції звертає увагу на той факт, що згідно із матеріалами апеляційного провадження наступне засідання після 12.06.2018 про яке повідомлявся позивач, судом апеляційної інстанції не призначалось. 
Постанова суду апеляційної інстанції лише датована 18.06.2018, так як постановлена у порядку письмового провадження, що відповідає приписам ч.5 ст. 250 КАС України, згідно із якою датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. 
Відповідна вказівка щодо часу виготовлення судового рішення вказано судом апеляційної інстанції в протоколі судового засідання від 12.06.2018. Зокрема, колегія суддів без виходу до нарадчої кімнати, серед іншого ухвалила, що судове рішення за наслідками розгляду справи буде складено не пізніше закінчення встановлених КАС України строків розгляду справи. 
Таким чином, Суд касаційної інстанції визнає, що суд апеляційної інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що судом апеляційної інстанції повно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надано їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин. 
          Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

1.          Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІНДУСТРІЯ НВП ЛТД» залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 18.06.2018 - без змін.
          2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   С.С. Пасічник