Справа № 344/18269/13-ц 
Провадження № 22-ц/4808/260/21 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В. 
Суддя-доповідач Томин О.О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,
за участю секретаря        Пацаган В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Шамотайлом О.В. 21 грудня 2020 року в м. Івано-Франківську у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за Кредитним договором №11122120000 від 26.02.2007 року у розмірі 58672,49 долари США, що за курсом НБУ станом на 31.10.2013 року становить 468969,19 грн., з яких: 37486,42 доларів США - кредитна заборгованість; 16179,16 доларів США - заборгованість по процентам; 3520,95 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 1485,96 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за Кредитним договором №11122120000 від 26.02.2007 року у розмірі 58672,49 долари США, що за курсом НБУ станом на 31.10.2013 року становить 468969,19 грн., з яких: 37486,42 доларів США - кредитна заборгованість; 16179,16 доларів США - заборгованість по процентам; 3520,95 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 1485,96 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу за Кредитним договором №11122120000 від 26.02.2007 року у розмірі 58672,49 долари США, що за курсом НБУ станом на 31.10.2013 року становить 468969,19 грн., з яких: 37486,42 доларів США - кредитна заборгованість; 16179,16 доларів США - заборгованість по процентам; 3520,95 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; 1485,96 доларів США - пеня за прострочення сплати процентів. Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 860,25 грн. витрат по оплаті судового збору.
У грудні 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення. Заяву мотивовано тим, що справу було розглянуто без її участі, копію заочного рішення від 20 січня 2014 року вона поштою не отримувала, про його наявність їй стало відомо під час ознайомлення з матеріалами іншої справи. Вказувала, що 8 грудня 2020 року вона ознайомилась із змістом заочного рішення по даній справі, після чого звернулась до суду з заявою про його перегляд. Вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду пропущено нею з поважних причин та в силу положень статті 284 ЦПК України цей строк може бути поновлено.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні процесуального строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року. Заяву про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою.
На думку апелянта, висновок суду першої інстанції щодо того, що матеріалами справи підтверджено те, що вона особисто отримала 16 травня 2014 року повістку про виклик до Апеляційного суду Івано-Франківської області на розгляд апеляційної скарги, поданої ОСОБА_3 на вказане заочне рішення, про що особисто розписалась, що свідчить про те, що саме 16 травня 2014 року вона довідалась про наявність даного заочного рішення, є помилковим.
Вказує на те, що умовою здійснення права на оскарження рішення суду є обізнаність про його зміст, що дає можливість викласти свої вимоги і вказати суть порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права. А тому, враховуючи те, що копію оскаржуваного заочного рішення вона не отримувала, а про його зміст дізналась лише 8 грудня 2020 року, після чого негайно звернулась з заявою про його перегляд, відмова в поновленні строку та залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду є незаконною.
Крім того, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини вважає, що ухвала Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2020 року обмежує її у праві доступу до правосуддя, у зв`язку з чим просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта – ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги підтримав з мотивів наведених у ній.
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про час та місце слухання справи у встановленому законом порядку. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 55 Конституції України закріплено право кожного на судовий захист.
Згідно зі статтею 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 228 ЦПК України (в редакції чинній станом на 2014 рік) заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно статті 284 ЦПК України (в редакції станом на подання ОСОБА_1 заяви про перегляд заочного рішення) заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Відповідно до статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
Перебіг процесуального строку, відповідно до статті 123 ЦПК України, починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Наслідки пропущення процесуальних строків, визначені статтею 126 ЦПК України, згідно якої право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).
У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків.
Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії»).
Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.
Таким чином обґрунтоване застосування судами наслідків пропуску строків перегляду судових рішень не є порушенням права на доступ до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 січня 2014 року Івано-Франківським міським судом ухвалено заочне рішення у справі №344/18269/13-ц (а.с. 84).
Копія заочного рішення суду від 20 січня 2014 року була направлена за адресою зареєстрованого у встановленому законом місцем проживання відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 85).
29 січня 2014 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_6 подав заяву про перегляд даного заочного рішення, а 4 лютого 2014 року надійшла заява про перегляд заочного рішення від представника ОСОБА_2 – ОСОБА_7 (а.с. 88-90, 99-101).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 13 лютого 2014 року в задоволенні заяв представників ОСОБА_3 та ОСОБА_8 – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення – відмовлено (а.с. 120).
25 лютого 2014 року представник ОСОБА_3 – ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року (а.с.122-124).
3 березня 2014 року представник ОСОБА_2 – ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу на дане заочне рішення (а.с. 132-134).
Ухвалами Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 квітня 2014 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_9 призначено до розгляду; у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_7 відмовлено (а.с. 147, 148).
Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2014 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_9 відхилено. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року залишено без змін (а.с. 176-177).
Судом встановлено, що відповідачі по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , проживають за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується також адресною довідкою, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 47, 48).
В матеріалах справи наявне повідомлення про вручення особисто ОСОБА_1 16 травня 2014 року рекомендованого поштового відправлення (а.с. 167), що підтверджує її обізнаність про перегляд Апеляційним судом Івано-Франківської області заочного рішення від 20 січня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_9 .
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).
За даними ЄДРСР заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 20 січня 2014 року оприлюднене у вказаному реєстрі 24 січня 2014 року.
Із заявою про перегляд заочного рішення відповідач звернулась більш ніж через шість років з дня його ухвалення.
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 задовго до подання у 2020 році заяви про перегляд заочного рішення суду від 20 січня 2014 року у справі №344/18269/13-ц була обізнана про його наявність.
Встановивши, що відповідач, будучи обізнаною про перегляд апеляційний судом справи №344/18269/13-ц та наявність заочного рішення від 20 січня 2014 року, невиправдано зволікала із поданням заяви про перегляд заочного рішення, пропустила строк подачі такої заяви більш ніж на шість років, не навела поважних причин такого тривалого пропуску строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для втручання у принцип res judicata (остаточності судового рішення) та поновлення пропущеного строку, залишивши заяву відповідача про перегляд заочного рішення без розгляду.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 7 травня 2018 року по справі №1905/927/2012 та від 13 січня 2021 року по справі №1519/2-4031/11.
Посилання апелянта на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд не спростовує висновків суду про необхідність дотримання вимог ЦПК України, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини щодо забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності, а також положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими судові процедури повинні бути справедливі для всіх учасників процесу.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 21 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин 
Судді:                                                                        Г.П. Мелінишин
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 1 лютого 2021 року.