Дата документу 24.02.2021 Справа № 315/383/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №315/383/20 Головуючий у 1-й інстанції: Телегуз С.М.
Провадження №22-ц/807/721/21 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Остащенко О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи  ОСОБА_1 на рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області.

Свою заяву  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 обґрунтовують тим, що 25 березня 1994 року їм, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради народних депутатів видано Свідоцтво про право власності на житло -по 1\3 частині квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25 березня 1994 року № 658. Квартира зареєстрована в Пологівському МП «Імпульс» на праві спільної часткової власності і записана в реєстрову книгу за № 180 кн.4.

Під час заповнення Свідоцтва про право власності на житло, було допущено помилки в написанні прізвищ власників: зазначено - «Честикіна», тоді як правильним українською мовою є - «Честікіна», зазначено - « ОСОБА_5 », тоді як правильним українською мовою є - «Полурєз».
Внаслідок помилки у правовстановлюючому документі (свідоцтві про право власності на житло) у власників відсутні документи, що підтверджують належність їм майна. Вказана обставина перешкоджає вчиненню будь – яких дій щодо розпорядження зазначеним майном, у зв`язку з чим, вимушені звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Із урахуванням зазначеного,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили суд: встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 правовстановлюючого документа – Свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1994 року, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25 березня 1994 року № 658; встановити факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документа – Свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1994 року, видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25 березня 1994 року № 658.

Рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2020 року заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994 № 658. 

Встановлено факт належності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , правовстановлюючого документу - Свідоцтва про право приватної власності на житло, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994 № 658.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , особа, яка не брала участі у розгляді справи, подав апеляційну скаргу,в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2020 року. Заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , заінтересована особа Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявники ОСОБА_2 , ОСОБА_3 приховали від суду факт смерті ОСОБА_6 , який, на його думку є власником всієї квартири за адресою: АДРЕСА_2 та навмисно не залучили до участі у справі, як правонаступника – спадкоємця, який прийняв спадщину - ОСОБА_1 .. Оскільки судове засідання проходило без участі ОСОБА_1 , він не міг надати свої заперечення щодо того, що право власності на квартиру заявників є спірним, оскільки на зазначену квартиру наявні два свідоцтва про право власності на житло від 25.03.1994 року, які за змістом щодо власників квартири різняться між собою. Тобто, в даному випадку наявний спір про право, тому суд першої інстанції не повинен був розглядати вказану справу по суті, а повинен був залишити заяву без розгляду, оскільки справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що помилка при написанні прізвищ заявників в Свідоцтві про право власності на житло унеможливлює використання останнього при вчиненні будь-яких дій щодо розпорядження зазначеним майном, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. 

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись. 

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прушених, невизнаних аюо оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що, 25 березня 1994 року ОСОБА_4 і ОСОБА_3 виконавчим комітетом Гуляйпільської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло - по 1\3 частині квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 25.03.1994 року № 658. Квартира зареєстрована в Пологівському МП «Імпульс» на праві спільної часткової власності і записана в реєстрову книгу за № 180 кн.4. (т.1 а.с.10-14).

Під час заповнення даного Свідоцтва про право власності на житло було допущено помилки в написанні прізвищ власників: зазначено - «Честикіна», тоді як правильним українською мовою є - «Честікіна», зазначено - « ОСОБА_5 », тоді як правильним українською мовою є - «Полурєз».

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 виданого 14 квітня 2014 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної службм Дніпропетровського міського управління юстиції, встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб, про що було складно відповідний актовий запис №130. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « ОСОБА_9 ». (а.с.5).

Відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_2 , вбачається, що він виданий на ім`я ОСОБА_2 . (а.с. 3-3зворот).

          Відповідно до копії паспорта серії  НОМЕР_3 , вбачається, що він виданий на ім`я  ОСОБА_3 .  (а.с. 6-6зворот). 
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
У пункті 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Суддя відмовляє в відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України). 

Частиною першою статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку.

Відповідно до п. 6 частини першої статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також факти належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. 

Отже, згідно із статтею 293, частиною другою статті 315 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення в особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

        Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 5 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 

Для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, в необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Тобто, критерієм наявності спору про право у справах окремого провадження є сама можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок встановлення певного факту навіть за відсутності заперечень таких осіб.

З точки зору закону, під спором про право у справах окремого провадження розуміється конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
Згідно з ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 і п. 3 постанови № 5 від 31 березня 1995 року з послідуючими змінами "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", звернуто увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.
Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Як вбачається з матеріалів справи заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили встановити факт належності їм правовстановлюючого документу – свідоцтва по право власності на житло від 25.03.1994 року, видане згідно з розпорядженням ( наказом) Виконавчого комітету Гуляйпілльської міської ради народних депутатів від 25 березня 1994 року № 658, з якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та членам його сім`ї ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ( а.с. 10).
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 97 та підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 ) ( а.с. 22 т. 2).
До нотаріальної контори в передбачений законом строк із заявою про пийняття спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 звернувся його син ОСОБА_6 , про що свідчить заведена спадкова справа № 63825777 зареєстрована в спадковому реєстрі за № 33/2019, дата та час реєстрації 27.02.2019, 11:06 ( а.с. 23 т. 2).
До складу спадщини помелого 29 лютого 2019 року ОСОБА_6 входить також квартира за адресою: АДРЕСА_2 .
До апеляційної скарги ОСОБА_1 надав свідоцтво про право власності на житло від 25 березня 1994 року № 658, з якого вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а члени його сім`ї, в тому й числі заявники у даній справі, як співласники зазначеної квартири у свідоцтві не значаться. ( а.с. 25 т. 2).
Тобто, в матеріалах справи місяться два свідоцтва про право власності на житло на вищезазначену квартиру від 25 березня 1994 року № 658, які за змістом різняться між собою щодо належності цієї квартири на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , померлому ОСОБА_6 .
За таких обставин, вбачається, що між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який не був залучений до участі у даній справі, як спадкоємець ОСОБА_6 існує спір щодо права власності на кватириру АДРЕСА_1 , яка входить до спадкового майна після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тобто, право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( по 1/3 частині) на вищезазначену квартиру є спірне.
Ці обставини залишилися поза увагою суду, у зв`язку з чим заява про встановлення юридичного факту розглянута з порушенням норм процесуального права в порядку окремого провадження.
З огляду на викладене, ухвалене в справі рішення суду підлягає скасуванню, а заява про встановлення факту, що має юридичне значення залишенню без розгляду з роз`ясненням заявникам права на звернення за вирішенням спору до суду на загальних підставах.
На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 294, ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Запорізький апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 квітня 2020 року у цій справі скасувати.

Заяву  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Гуляйпільська міська територіальна громада в особі Гуляйпільської міської ради Запорізької області – залишити без розгляду. 

Роз`яснити заявникам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.