П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/7890/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лавренчук Ольга Володимирівна  
Суддя-доповідач -  Іваненко Т.В.   
25 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Іваненко Т.В. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Граб Л.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року  (місце ухвалення рішення - м.Житомир) у справі за адміністративним позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, 
В С Т А Н О В И В :
у травні 2020 року Житомирський обласний військовий комісаріат звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з   ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 20718,82 грн.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у квітні 2020 року Житомирським обласним військовим комісаріатом було перераховано на рахунок ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 20718,82 грн. Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачу була виплачена безпідставно і помилково. Права на отримання такої грошової допомоги позивач не мав, оскільки відповідач повного календарного року служби для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не прослужив.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
З матеріалів справи встановлено, що наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.11.2016 №33 (по особовому складу) прапорщика ОСОБА_1  прийнято на військову службу за контрактом.
Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 09.11.2016 №134  (по стройовій частині) ОСОБА_1  зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення з 09.11.2016.
В подальшому наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29 серпня 2017 року №28-РС (по особовому складу), ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку за пп "б" п. 1  (за станом здоров`я), а наказом №94 від 31.08.2017 виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення при Житомирському обласному військовому комісаріаті з 31.08.2017.
Вислуга років у Збройних Силах України - календарна 7 років 05 місяців, пільгова 8 років 07 місяців.
11.01.2020 позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, у якій просив  виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні або надати аргументовані причини відмови у виплаті.
Так, 20 березня 2020 року на картковий рахунок позивача було зараховано 20718,82 грн одноразової грошової допомоги при звільненні. 
Однак, позивач вважає, що вказані грошові кошти було виплачено ОСОБА_1 безпідставно, у зв`язку з чим звернувся до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Водночас, порядок та умови нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби регулюється розділом ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 1 розділу ХХХІІ Порядку №260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Тобто, в разі звільненні з військової служби за станом здоров`я обов`язковою умовою для виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення є наявність прослуженого військовослужбовцем повного календарного року служби.
Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що ОСОБА_1 прослужив у Житомирському обласному військовому комісаріаті із листопада 2016 року по серпень 2017 року, тобто менше календарного року.

Пунктом 1 частини 1  статті 1215 Цивільного кодексу України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Таким чином, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 Цивільного кодексу України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Відповідно до  п. 13. Розділу І Порядку №260 грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України.
Тобто, законом передбачено, що безпідставно набуті грошові кошти підлягають поверненню у разі : по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, по-третє, у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця.
Позивачем до суду не надано доказів наявності рахункової помилки з боку позивача при нарахуванні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні, окрім того відсутні докази недобросовісності з боку відповідача.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про повернення безпідставно набутого майна відповідачем задоволенню не підлягає.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постановах від 03.10.2019 у справі № 487/3380/16-а та від 03 березня 2020 року у справі №804/979/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий	 	 	Іваненко Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Граб Л.С.