ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 р.	Справа № 440/2566/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
позивач ОСОБА_1 
представник відповідача Казмерчук М.М.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, м. Полтава, повний текст складено 08.12.20 року по справі № 440/2566/20
          за позовом          ОСОБА_1  
          до         Головного управління ДПС у Полтавській області                 
          про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Полтавській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Полтавській області;
- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481 про сплату боргу в розмірі 29293,44 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481 про сплату боргу в розмірі 29 293,44 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 420,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позову, відповідачем  подано апеляційну скаргу, в якій він просить  скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що  у зв`язку із збільшенням боргу за 4-квартал 2019 року на суму 2754,18 грн, керуючись статтею 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", 13 лютого 2020 року сформовано вимогу про сплату боргу № Ф-8565-51/2481 на суму 29 293,44 грн., яка є правомірною.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. 
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, представник відповідача, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення в частині задоволення позовних вимог, норм матеріального права, просив скасувати оскаржуване рішення в цій частині та прийняти постанову, якою в задоволенні позову відмовити, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. 
Позивач, наполягаючи на законності  та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване  рішення без змін.
26.02.2021 року представником відповідача подано клопотання про заміну відповідача, ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 43142831) на ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192) та про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
Колегія суддів задовольнила зазначене клопотання в частині заміни відповідача, ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ 43142831) на ГУ ДПС у Полтавській області (код ЄДРПОУ ВП 44057192). Клопотання в частині надання можливості участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду залишено без задоволення, оскільки сторони прибули в судове засідання.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02 листопада 2005 року (номер запису у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 2 585 000 0000 003500). Дата взяття на податковий облік у ГУ ДПС у Полтавській області 03 листопада 2005 року №1662-05 (а.с. 44-45).
ГУ ДПС у Полтавській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 20 листопада 2019 року №Ф-8565-51/8221 на суму 26 539,26 грн.
04 лютого 2020 року ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність про що свідчить запис від 04 лютого 2020 року №25850060004003500.
Не погодившись із вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 20 листопада 2019 року № Ф-8565-51/8221, позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі № 440/804/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська,4, м. Полтава, 36014, код ЄДРПОУ 43142831) про визнання дій протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відмовлено у повному обсязі (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reestr.court.gov.ua/Review/88811666).
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2020 року по справі № 440/804/20 - залишено без змін (офіційне посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reestr.court.gov.ua/Review/91412901).
У свою чергу 13 лютого 2020 року ГУ ДПС у Полтавській області сформувало вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-8565-51/2481 на суму 29 293,44 грн (а.с. 52).
Позивач не погоджуючись із вимогою №Ф-8565-51/2481 на суму 29293,44 грн та діями щодо її винесення, звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги про визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДПС у Полтавській області про сплату боргу (недоїмки) від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481 про сплату боргу в розмірі 29293,44 грн., суд першої інстанції виходив з того, що сума боргу, яка зазначена в оскаржуваній вимозі нарахована за період з 2017 року, а не на різницю між сумою боргу, яка виникла у період після винесення попередньої вимоги та яка звернута до примусового виконання, тобто не на суму, лише зростання боргу -  2754,18 грн.
Також стягуючи за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь ОСОБА_1 правничу допомогу в розмірі 2000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач документально підтвердив сплату 2000 грн на виконання договору про надання правової допомоги, тобто цей гонорар був фактичним.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення суду в частині відмови у позові не оскаржено, а тому не підлягає апеляційному перегляду.
Таким чином, апеляційному перегляду підлягає рішення суду лише в частині задоволенних позовних вимог. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI та Законом України від 08 липня 2010 року №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" /в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ (далі - Закон № 2464-VI)
За пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частинами другою та третьою статті 9 Закону № 2464-VI встановлено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
За приписами пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та в повному обсязі нараховувати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 14 Закону № 2464-VI на органи доходів і зборів покладено контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону.
Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регламентується Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування /в редакції на момент виникнення спірних правовідносин/ (далі по тексту - Інструкція), затвердженою  наказом Мінфіну України за № 449 від 20 квітня 2015 року. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI, підпункту 3 пункту 1 розділу ІІ Інструкції платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Пунктом 2 pозділу VI Інструкції визначено, що сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені законом, є недоїмкою. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до частини шостої статті 25 Закону № 2464-VI за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Пунктом 1 розділу VІ Інструкції встановлено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
За приписами пункту 2 розділу VІ Інструкції, у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції. 
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно із пунктом 3 розділу VІ Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 3, 4, 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 15 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Відповідно до пункту 4 розділу VІ Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Після формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) та внесення даних до відповідного реєстру вимога надсилається (вручається) платнику. При надсиланні вимоги платнику рекомендованим листом з повідомленням про вручення корінець вимоги залишається в органі доходів і зборів. При врученні вимоги платнику під підпис така вимога залишається у платника, а корінець вимоги, на якому платник проставляє свій підпис, - в органі доходів і зборів.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
За приписами пункту 5 розділу VІ Інструкції протягом 10 календарних днів із дня одержання вимоги про сплату боргу (недоїмки) платник зобов`язаний сплатити зазначені у пункті 1 вимоги суми недоїмки, штрафів та пені.
У разі незгоди з розрахунком органу доходів і зборів суми боргу (недоїмки) платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги, узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом 10 календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом 10 календарних днів з дня надходження (отримання) вимоги про сплату боргу (недоїмки) не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгодженої в результаті оскарження суми боргу (недоїмки) (з дня отримання відповідного рішення органу доходів і зборів або суду), після спливу останнього дня відповідного строку така вимога вважається узгодженою (набирає чинності).
Матеріалами справи підтверджено, що ГУ ДПС у Полтавській області сформовано дві вимоги про стягнення із ОСОБА_1 боргу зі сплати єдиного внеску:
- № Ф-8565-51/8221 від 20 листопада 2019 року на суму 26 539,26 грн;
- № Ф-8565-51/2481 від 13 лютого 2020 року на суму 29 293,44 грн.
Як зазначив відповідач у відзиві та підтверджується розрахунком боргу (а.с. 55), ОСОБА_1 нараховано ЄСВ в сумі 29 293,44 грн:
- за 2017 рік по строку сплати 09 лютого 2018 року в сумі 8 448 грн за 2017 рік; 
- за 1 квартал 2018 року по строку сплати 19 квітня 2018 року в сумі 2 457,18 грн;
- за 2 квартал 2018 року по строку сплати 19 липня 2018 року в сумі 2 457,18 грн;
- за 3 квартал 2018 року по строку сплати 19 жовтня 2018 року в сумі 2 457,18 грн;
- за 4 квартал 2018 року по строку сплати 21 січня 2019 року в сумі 2 457,18 грн;
- за 1 квартал 2019 року по строку сплати 19 квітня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;
- за 2 квартал 2019 року по строку сплати 19 липня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;
- за 3 квартал 2019 року по строку сплати 21 жовтня 2019 року в сумі 2 754,18 грн;
- за 4 квартал 2019 року по строку сплати 20 січня 2020 року в сумі 2 754,18 грн.
Станом на 31 жовтня 2019 року, згідно інтегрованої картки платника за ОСОБА_1 рахувалася заборгованість по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26 539,26 грн, в зв`язку з чим 20 листопада 2019 року винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № 8565-51/8221, в результаті збільшення боргу за 4-квартал 2019 року на суму 2 754,18 грн, 13 лютого 2020 року відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-8565-51/2481 на суму 29 293,44 грн (а.с. 49).
Судом також враховано, що правомірність нарахування ОСОБА_1 боргу в розмірі 26 539,26 грн, згідно вимоги від 20 листопада 2019 року № Ф-8565-51/8221, підтверджено судовим рішенням по справі № 440/804/20.
Згідно із пунктом 7 розділу VІ Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, після проходження відповідних процедур узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).
Під сумою зростання боргу (недоїмки) для цілей цього пункту необхідно розуміти:
позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою боргу, зазначеною у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі, зменшене на суму сплат(и) після такого пред`явлення, якщо сума сплат(и) не більша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі;
позитивне значення різниці між сумою боргу платника за даними інформаційної системи органів доходів і зборів станом на кінець календарного місяця та сумою сплат(и) після пред`явлення до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимоги, зменшене на суму боргу, зазначену в такій вимозі, якщо сума сплат(и) менша за суму боргу, зазначену у пред`явленій до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства вимозі.
Тобто, платнику ЄСВ в разі зростання суми боргу протягом наступного базового періоду направляється вимога про сплату недоїмки виключно лише на суму зростання боргу (недоїмки).
Таким чином, проаналізувавши вимоги від 20 листопада 2019 року та від 15 листопада 2019 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано вказав на те, що сума боргу, яка зазначена в оскаржуваній вимозі № Ф-8565-51/2481 від 13 лютого 2020 року нарахована за період з 2017 року, а не на різницю між сумою боргу, яка виникла у період після винесення попередньої вимоги та яка звернута до примусового виконання, тобто не на суму, лише зростання боргу -  2 754,18 грн.
Додатково на обґрунтування наведеної правової позиції свідчить те, що згідно вже викладених приписів пункту 3 розділу VІ Інструкції, які кореспондуються із частиною четвертою статті 25 Закону № 2464-VI, вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом, тобто визначені в ній суми підлягають примусовому стягненню з боржника.
Отже, прийняття органом доходів і зборів вимог про сплату боргу (недоїмки), які включають в себе суму боргу за попередньою вимогою створює передумови для протиправного повторного стягнення з особи сум за один й той самий період, позбавляє вимогу таких ознак акту індивідуальної дії як гранична чіткість.
Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної вимоги, а тому вважає за необхідне визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Полтавській області № Ф-8565-51/2481 від 13 лютого 2020 року.
При цьому, слід відзначити, що Головне управління ДПС у Полтавській області не позбавлено права винести вимогу на різницю суми боргу ЄСВ.
Колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника, що Головним управлінням ДПС у Полтавській області направляється до примусового виконання лише різниця боргу, а не вся сума зазначена, зокрема у вимозі від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481, з наступних підстав.
Як випливає із змісту вимоги від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481 Головним управлінням ДПС у Полтавській області чітко вказано, що "... суми, зазначені у вимозі (29 293,44 грн) підлягають сплаті протягом 10 календарних днів з дня одержання цієї вимоги на рахунки органу доходів і зборів. У разі несплати суми боргу, зазначеної у пункті 1 вимоги (29 293,44 грн), ця вимога передається до органу державної виконавчої служби для стягнення в примусовому порядку в порядку визначеному Законом України "Про виконавче провадження" ...".
З вищевикладеного однозначно слідує, що ОСОБА_1 або повинен добровільно сплатити 29 293,44 грн, або дана сума буде стягнута в примусовому порядку, при цьому зміст вимоги від 13 лютого 2020 року № Ф-8565-51/2481 не містить застережень щодо сплати частини боргу чи хоча б зазначення її суми, що ставить позивача у ситуації правової невизначеності.
Щодо стягнення із Головного управління ДПС у Полтавській області на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн, судова колегія зазначає наступне.
Згідно статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини сьомої та восьмої статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на неспівмірність витрат складності справи.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 має право на зайняття адвокатською діяльністю.
12 травня 2020 року між адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 5 (а.с. 31-33).
Позивачем на виконання умов зазначеного договору сплачено 2 000 грн гонорару, що підтверджуються квитанцією № 3 від 18 травня 2020 року (а.с. 36).
Таким чином, позивач документально підтвердив сплату 2 000 грн на виконання договору про надання правової допомоги,  тобто цей гонорар був фактичним.
18 травня 2020 року між  адвокатом ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підписано Акт надання правничої допомоги з детальним описом робіт (а.с. 34-35).
Дослідивши акт приймання-передачі послуг за договором, оцінивши усі необхідні аспекти  цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність стягнення на користь ОСОБА_1 з Головного управління ДПС у Полтавській області витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в сумі 2 000 грн.
Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року по справі №440/2566/20 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03.12.2020 року по справі                    № 440/2566/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  04.03.2021 року