СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" січня 2021 р.                                                                           Справа №905/1987/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Шутенко І.А., 
при секретарі Довбиш А.Ю.,
за участю представників:
позивача – Макаров А.А., посвідчення №4777 від 25.01.2017 року, ордер серія АН№1025063 від 11.01.2021 року;
відповідача – Багнич О.А., посвідчення №1134 від 16.12.1998 року, довіреність №5789 від 27.11.2020 року;
Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції – не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (боржника) – Акціонерного товариства «Українська залізниця», м.Київ, (вх.№3299Д/1-40) на ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 року винесену за результатом розгляду скарги на бездіяльність органу, що здійснює виконання судового рішення у справі №905/1987/19,
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008», м.Маріуполь, Донецька область,
до Державного підприємства «Донецька залізниця», м.Донецьк,
про стягнення 1455135,71 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.01.2020 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення 1466135,71 грн. задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства «Донецька залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008» 3% річних у розмірі 403969,83 грн., інфляційні витрати у розмірі 1061923,42 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 21988,41 грн.
24.02.2020 року на виконання вказаного рішення господарським судом видано відповідний наказ.
26.10.2020 року до Господарського суду Донецької області надійшла скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008» на бездіяльність органу, що здійснює виконання судового рішення за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19.
Зі змісту поданої скарга вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008», просило суд:
- визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в частині невжиття заходів в примусового виконання рішення Господарського суду Донецької області за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19;
- зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління усунути (поновити порушене право заявника) шляхом забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) невідкладно вжити всі необхідні заходи з примусового виконання рішення Господарського суду Донецької області за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19 передбачених Законом України «Про виконавче провадження» в тому числі – звернути стягнення на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 року у справі №905/1987/19 (повний текст складено та підписано 10.11.2020 року, суддя Зекунов Е.В.) скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008» на бездіяльність органу, що здійснює виконання судового рішення за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-2008» до Державного підприємства «Донецька залізниця» про стягнення 1455135,71 грн. – задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в частині невжиття заходів в примусового виконання рішення Господарського суду Донецької області за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19.
Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління усунути (поновити порушене право заявника) шляхом забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) невідкладно вжити всі необхідні заходи з примусового виконання рішення Господарського суду Донецької області за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19 передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Акціонерне товариство «Українська залізниця» з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті ухвали норм права, на неповне з`ясування обставин, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 року та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні скарги на бездіяльність органу, що здійснює виконання судового рішення – відмовити. Судові витрати апелянт просить суд покласти на ТОВ «Імпульс-2008».
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що функціонування Акціонерного товариства «Українська залізниця» регламентується Законом України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», норми якого мають спеціальний характер. Так, пунктом 5.2 розділу III «Перехідні та прикінцеві положення» передбачено, що до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна товариству як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи товариства за зобов`язаннями таких підприємств. Дана норма кореспондується з нормою Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підприємств залізничного транспорту, майно яких розташоване на території проведення антитерористичної операції».
Крім того, розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-1, який передбачає, що на період дії зазначеного мораторію, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо звернення стягнення на активи публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 відсотків акцій якого належать державі, за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
На думку скаржника, посадові особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції діяли відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» норми якого мають спеціальний характер, а тому твердження про наявність в їх діях неправомірної бездіяльності є хибним.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2020 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі; призначено справу до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації такого права.
До початку судового засідання 13.01.2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№311), в якому зазначає, що згоден з ухвалою господарського суду першої інстанції, вважає її обґрунтованою та законною, прийнятою при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржувану ухвалу  залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.01.2021 року, у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Ільїна О.В., для розгляду справи №905/1987/19 сформовано новий склад суду, а саме: головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В., суддя Шутенко І.А.
Ухвала суду від 16.12.2020 року була направлена учасникам справи рекомендованими листами 16.12.2020 року за адресами, зазначеними в апеляційній скарзі і отримана ними, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які долучено до матеріалів справи. Однак, представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про причини не з`явлення суд не повідомив.
Частина 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності представника виконавчої служби.
У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. 
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
У Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), перебуває зведене виконавче провадження 62662285 від 27.07.2020 року стосовно стягнення заборгованості із боржника АТ «Укрзалізниця» код ЄДРПОУ 40075815. До складу зведеного виконавчого провадження 62662285 від 27.07.2020 року входить виконавче провадження ВП№62433486 з примусового виконання наказу №905/1987/19 виданого 24.02.2020 Господарським судом Донецької області.
На підставі ухвали Господарського суду Донецької області від 16.07.2020 року у справі №905/1987/19 органом що здійснює примусове виконання судового рішення здійснено заміну за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19 вибулого боржника Державного підприємства «Донецька залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи 01074957, адреса: 83000, Донецька обл., місто Донецьк, вул. Артема, 68 на нового боржника (правонаступника) Акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815, адреса: 03150, м. Київ, Печерський район, вулиця Єжи Ґедройця, буд. 5.
15.10.2020 року стягувач через свого представника звернувся із заявою про примусове виконання судового рішення за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі № 905/1987/19.
21.10.2020 року стягувач через свого представника отримав від Відділу (за підписом керівника Відділу Филипенко Г.) відповідь №8543/02.3-49/19036 від 19.10.2020 року, в якій, посилаючись на положення Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», п. 11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5-1 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», повідомлено про недоцільність та неможливість здійснення примусового виконання судового рішення.
Вважаючи протиправною бездіяльність органу що здійснює примусове виконання судового рішення, стягувач звернувся до Господарського суду Донецької області зі скаргою на бездіяльність органу, що здійснює виконання судового рішення за наказом Господарського суду Донецької області від 24.02.2020 року у справі №905/1987/19, за результатом розгляду якої винесено оскаржувану ухвалу.
Відповідно до ч. 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.
При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника (постанова Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.08.2019 року у справі №913/438/16).
Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти Інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 12 Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.
Відповідно до ч. ч. 1 – 3 ст. 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими норматив¬но-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках. Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
20.10.2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» (далі - Закон №145-IX).
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Відповідно до додатку 2 «Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані» до Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» станом на 20.10.2019 було включено АТ «Українська залізниця».
Так, з урахуванням заборони, встановленої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закон України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», в комплексі з іншими заборонами та мораторіями на звернення стягнення на майно боржників - державних підприємств, встановленими на момент прийняття Закону №145-ІХ, законодавцем в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ, покладено як принцип обов`язковості виконання рішень, закріплений Конституцією України, так і необхідність збереження об`єктів права державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для української економіки та національної безпеки, з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур.
Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто, вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, грошові кошти, що узгоджується з положеннями чинного законодавства України, а також відповідає меті та суті Закону №145-ІХ.
Аналогічні висновки щодо застосування пункту 3 Розділу ІІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону №145-ІХ викладені в ухвалах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.04.2020 року у справі №910/13346/18 та від 29.04.2020 року у справі №910/6948/19, у яких Суд визнав очевидними і такими, що не викликають розумних сумнівів висновки судів про можливість вчинення виконавчих дій стосовно Акціонерного товариства «Українська залізниця» щодо стягнення грошових коштів.
Колегія суддів вважає помилковим посилання скаржника на те, що передбачена пунктом 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону №145-ІХ можливість проводити виконавчі дії стосується лише стягнення тих грошових коштів і товарів, які були передані у заставу за кредитними договорами, оскільки положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбаченої пунктом 3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №145-ІХ слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.
Тобто, вказаною нормою Закону №145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства, зокрема, стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Відповідна правова позиції наведена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі №910/12809/19.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 року у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.
Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.
Щодо мораторію на звернення стягнення на активи боржника зазначеному у п. 11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», п. 5-1 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», слід зазначити наступне.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підставу для зупинення виконавчого провадження у разі встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Згідно з п. 5-1 Розділу 3 Перехідні та прикінцеві положення Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» до проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту, що розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та затвердження передавального акта щодо цього майна Товариству як правонаступнику прав і обов`язків зазначених підприємств встановити мораторій на звернення стягнення на активи товариства за зобов`язаннями таких підприємств.
Боржник - Акціонерне товариство «Укрзалізниця» є правонаступником Державного підприємства «Донецька залізниця».
Проте, Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) не встановлено, а боржником не доведено, що все майно боржника на яке може бути здійснено примусове стягнення знаходиться на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Крім того, відповідно до положень Цивільного кодексу, Господарського кодексу України, до майна юридичної особи відносяться і кошти (гроші) які розміщені на відповідних рахунках у банківських установах. Так як, Державне підприємство «Донецька залізниця» та Акціонерне товариство «Укрзалізниця» здійснюють фінансово-господарську діяльність під час якої вільного розпоряджаються своїм майном у тому числі і грошима.
Слід зазначити, що самого поняття дії «проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту» чи відсилки до відповідного нормативно-правового акту, де б містилось роз`яснення цього поняття у Законі України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» відсутнє, як відсутній і строк проведення такої дії.
Більш того, зазначена норма стосується лише майна боржника, яке розташовано на території проведення антитерористичної операції, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та жодним чином не впливає на питання звернення стягнення на кошти боржника, що містяться на рахунках в банківських установах та не обмежені у вільному обороті.
Питання проведення відповідно до законодавства інвентаризації і оцінки майна підприємств залізничного транспорту та приймання його по акту боржником не досліджувалось органом, що здійснює примусове виконання судового рішення.
Отже, доводи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо недоцільності проведення заходів з примусового виконання у відповідності до Закону України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» вчиненні при довільному тлумаченні норм права та як вірно відзначено судом першої інстанції не підтверджуються матеріалами справи.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга – Акціонерного товариства «Українська залізниця» не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржувана ухвала Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 року у справі №905/1987/19 має бути залишена без змін.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 13, 74, 77, 86, 129, 269, 271, 273, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Донецької області від 05.11.2020 року у справі №905/1987/19 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14 січня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                    В.С. Хачатрян

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко