УХВАЛА

15 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  904/4058/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Булгакової І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ, скаржник)

на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021
у справі № 904/4058/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", позивач)
до Приватного підприємця "Рамс Агро" (далі - ПП "Рамс Агро", відповідач-1)
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , відповідач-2)
про стягнення 139 730,09 грн

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ (згідно з відміткою на конверті) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі № 904/4058/19, яка зареєстрована Судом 24.02.2021.

У відповідності до прохальної частини зазначеної вище касаційної скарги, скаржник просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 у справі № 904/4058/19 за скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4058/19 та відмовити у задоволенні скарги.

Також, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що скаржником до касаційної скарги від 19.02.2021 № 6062 додано 2 (два) оригінальних примірники останньої, які є аналогічні за змістом, суттю, датою та номером, а також роздруківку постанови Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі                               № 904/4058/19 та фотокопію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2019 у справі №     41/1-10.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно з частиною 3 статті 290 ГПК України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження.

Разом з тим, касаційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підписано, як зазначено у касаційній скарзі: «представник відділу О.М. Бутенко».

На підтвердження наявності повноважень у Бутенко О.М. подавати касаційну скаргу від імені Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скаржником до касаційної скарги додано довіреність від 19.02.2021 № 57.

Положеннями статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом частини третьої статті 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 20 пункту 1 розділу XII "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою), положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.

Положеннями частини третьої статті 56 ГПК України (в редакції, чинній на день звернення скаржника з касаційною скаргою) встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до приписів частини першої статті 58 вказаного Кодексу, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

За вимогами частини четвертої статті 131-2 Конституції України, в редакції, яка набрала чинності з 30.09.2016 відповідно до Закону України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)", виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті  131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Таким чином, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як "самопредставництво" і "представництво".

Отже, наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництво, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.

За загальним правилом у теорії права, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредстовництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Однак, як вбачається зі змісту доданої до касаційної скарги довіреності Бутенко     О.М., має право здійснювати саме представництво інтересів Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зокрема, у судах, що не є підтвердженням її права на участь у справі в порядку самопредставництва відповідно до частини З статті 56 ГПК України.

Отже, з урахуванням приписів частини четвертої статті 131-2, підпункту 11 пункту 161 розділу XV Перехідних положень Конституції України та статті 56 ГПК України, до касаційної скарги не додано документів, які підтверджують повноваження особи, що підписала касаційну скаргу, на самопредставництво, або доказів на підтвердження того, що зазначена особа здійснює адвокатську діяльність та уповноважена представляти інтереси скаржника як адвокат.

Водночас, перевірити повноваження представника відділу Бутенко О.М. матеріалами справи також не вбачається можливим, оскільки касаційна скарга подана скаржником безпосередньо до Верховного Суду, матеріали справи у суді відсутні.

Згідно із положеннями статті 6 ГПК України у господарських судах має функціонувати Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (частина перша), і суд має проводити розгляд справи за матеріалами судової справи в електронній формі. Процесуальні та інші документи і докази у паперовій формі не пізніше трьох днів з дня їх надходження до суду мають переводиться у електронну форму та долучаються до матеріалів електронної судової справи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (частина дев`ята).

Разом з тим, Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система на даний час не функціонує у зв`язку із чим відповідно до пункту 17.1 Перехідних положень ГПК України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі.

Отже, оскільки Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система на даний час не функціонує, тому відсутня і електронна судова справа та документи в електронній формі.

За вказаних обставин, скаржник не скористався наданим пунктом 17.5 Перехідних положень ГПК України правом подати касаційну скаргу через відповідний суд, який зобов`язаний був би у такому випадку матеріали справи надіслати до суду касаційної інстанції, а у суду касаційної інстанції відсутній доступ до матеріалів паперової справи, що мав враховувати скаржник, звертаючись із касаційною скаргою.

З огляду наведеного, відсутні підстави вважати, що касаційну скаргу підписано особою, яка має право її підписувати.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 292 ГПК України визначено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність повернення касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 292 ГПК України.

Крім того, Верховний Суд звертає увагу і на низку недоліків касаційної скарги щодо змісту та форми, а також сплати судового збору.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено найменування суду касаційної інстанції. 

Статтею 286 ГПК України визначено, що судом касаційної інстанції у господарських справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 37 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у складі Верховного Суду діє Касаційний господарський суд.

У відповідності до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017. Цю Постанову оприлюднено в газеті "Голос України" від 01.12.2017 № 225.

Як вбачається з матеріалів скарги, у порушення вимог пункту 1 частини другої статті 290 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), щодо зазначення у касаційній скарзі найменування суду касаційної інстанції, до якого подається скарга, скаржником зазначено "Вищий господарський суд України", який з 15.12.2017 припинив свою діяльність із здійснення правосуддя.

Отже, скаржник звертаючись із касаційною скаргою до Верховного Суду невірно зазначив найменування суду касаційної інстанції.

Також, відповідно до пункту 3 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Водночас, з матеріалів касаційної скарги вбачається, що скаржником не зазначено відомості, передбачені пунктом 3 частини другої статті 290 ГПК України, щодо                    ПП "Рамс Агро" та ОСОБА_1 , зокрема не зазначено повне найменування та місцезнаходження відповідача-1, а також прізвище, ім`я та по батькові та місце проживання чи перебування відповідача-2.

Слід відзначити і те, що Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у вступній та описовій частинах зазначеної вище касаційної скарги вказує, що не погоджується з ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021. Водночас, у прохальній частині скарги Самарський ВДВС м. Дніпра ГТУЮ просить Суд скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 у справі №904/4058/19 за скаргою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на бездіяльність державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні щодо примусового виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/4058/19 та відмовити у задоволенні скарги. 

Проте, у відповідності до даних, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, відсутня як ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 04.02.2021 у справі № 904/4058/19, яку просить скасувати Самарський ВДВС м.     Дніпра ГТУЮ так і ухвала Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021.

Верховний Суд звертає увагу, що у Єдиному державному реєстрі судових рішень є лише постанова Центрального апеляційного господарського суду у справі №     904/4058/19 датована 04.02.2021, роздруківка якої і долучена скаржником до касаційної скарги.

Отже, при поданні даної касаційної скарги, скаржником не конкретизовано предмет касаційного оскарження та відповідно не зазначено обґрунтування того, у чому полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, з огляду на предмет оскарження та підстави касаційного оскарження, передбачені статтею 287 ГПК України.

Верховний Суд звертає увагу, що з урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Серед іншого, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з приписами статті 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Всупереч зазначеним вимогам до касаційної скарги не додано листа з описом вкладення про направлення касаційної скарги і доданих до неї документів учасникам справи.

Неповідомлення сторони у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені частиною третьою статті 2 ГПК України.

Верховний Суд наголошує, що у даному випадку повернення касаційної скарги скаржнику не є надмірним формалізмом та не є обмеженням доступу до правосуддя, а є проявом забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів господарського судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності.

Також слід зазначити, що у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24.07.2020 у справі №     911/4241/15 було зазначено, що ставки судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, стосується подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено цим Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

Поряд із цим Верховний Суд нагадує, що відповідно до змісту частини восьмої статті 174 ГПК України скаржник не позбавлений права повторного звернення з касаційною скаргою в загальному порядку після усунення її недоліків.

Керуючись статтями 234, 235, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 04.02.2021 у справі                               №  904/4058/19 повернути з усіма доданими до неї матеріалами скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              Т. Малашенкова

Суддя                                                                                              І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                   І. Булгакова