Дата документу 10.02.2021 Справа № 333/1080/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/1080/20 Головуючий у 1-й інстанції: Варнавська Л.О.
Провадження №22-ц/807/169/21  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:      за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В,,    Остащенко О.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Запорізької міської ради на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа Запорізька міська рада, - 

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа Запорізька міська рада.

Свою заяву  ОСОБА_1  обґрунтовує тим, що вона є кредитором ОСОБА_2 з виконання рішень Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року та від 05 жовтня 2015 року на загальну суму 56146,16 грн. Виконавчі листи по даним судовим рішенням знаходилися на виконанні в Комунарському ВДВС.

Під час виконання судових рішень було з`ясовано, що за даними ЗМБТІ ОСОБА_2 належить Ѕ частка квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право спільної власності на житло від 07 лютого 2000 року. Інша Ѕ частка вказаної квартир належить ОСОБА_3 .

14 січня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою про державну реєстрацію смерті ОСОБА_2 , актовий запис №6389 від 16 вересня 2016 року та про те, що спадкоємці ОСОБА_2 з будь-якими заявами не звертались. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилася.

Із урахуванням зазначеного, посилаючись на положення статті 1277 ЦК України ОСОБА_1 , просила суд визнати відумерлою спадщину - Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державну реєстрацію смерті відносно якої вчинено актовим записом №6389 від 16 вересня 2016 року.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа Запорізька міська рада, задоволено.

Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 відумерлою та передано Ѕ частину квартир АДРЕСА_2 , як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Запоріжжя.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Запорізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року, а заяву ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа: Запорізька міська рада, залишити без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянувши дану справу в межах окремого провадження, не встановив факт наявності інших ймовірних спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом проживання разом зі спадкодавцем. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу,  ОСОБА_1 , зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України.
Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи заяву про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що з часу смерті    ОСОБА_2   минуло більше чотирьох років, і з цього часу за оформленням спадщини ніхто не звертався, на час відкриття спадщини із спадкодавцем ніхто постійно не проживав, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, ОСОБА_1 є кредитором спадкодавця, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 1277 ЦК України має право на подання заяви про визнання спадщини відумерлою,а тому спадщину слід визнати відумерлою, передавши її у власність територіальної громади  міста Запоріжжя.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону і фактичним обставинам справи. 

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 жовтня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 56145,25 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року з з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 44726,39 грн.

Відповідно до актового запису про смерть №6389 від 16 вересня 2016 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 28).

На підставі свідоцтва № НОМЕР_1 від 07 лютого 2000 року про право власності на житло ОСОБА_2 на праві власності належала Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 . (а.с.50).

За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: квартира АДРЕСА_2 значиться зареєстрована ОСОБА_4 з 18 лютого 2002 року по теперішній час (а.с.57).

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу зі спадкового реєстру №59608804 від 27 лютого 2020 року інформація щодо спадкових справ після ОСОБА_2 відсутня (а.с.9).

Відповідно до листа №578/02-14 від 15 квітня 2020 року Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась лише ОСОБА_1 , як кредитор ОСОБА_2 (а.с.48).
З копії спадкової справи, яка була заведена Шостою Запорізькою деожавною нотаріальною конторою, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вбачається, що із заявою про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 та надання інформації із спадкового реєстру, за її наявності, про заведення спадкової справи звернулася лише кредитор ОСОБА_2 – ОСОБА_1 ( а.с. 206) .
Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. 
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від ї прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
Спадкування за правом представлення врегульовано статтею 1266 ЦК України, якою передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Спадкування за правом представлення - це спадкування за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем. 
Положеннями статті 1277 ЦК України визначено, що в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. 

Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.

Особи, які мають право або зобов`язані подавати заяву про визнання спадщини відумерлою, мають право на одержання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину.

Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 пройшло більше чотирьох років, проте до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 ніхто не звертався, а лише звернулась кредитор спадкодавця ОСОБА_1 для заведення спадкової справи та надання їй інформації із спадкового реєстру, за її наявності, про заведення спадкової справи, коло спадкоємців після померлої ОСОБА_2 , та доести до відома останніх в разі їх наявності про наявність вимог кредитора, які спадкоємці зобов`язані задовольнити.

На час відкриття спадщини за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради за адресою: квартира АДРЕСА_2 значиться зареєстрована ОСОБА_4 з 18 лютого 2002 року (а.с.57).

Проте, згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 121-122).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спадкомців, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не має, відсутні також спадкоємці за заповітом і за законом, які прийняли спадщину після померлої ОСОБА_2 відповідно до положень ст. ст. 1268-1270 ЦК України.

Оскільки спадщину померлої ОСОБА_2 ніхто не прийняв, а час, що сплив з моменту смерті, перевищує один рік, то заява ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вона підлягає задоволенню.
Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Пунктом 8 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою. 
Визначальною обставиною під час розгляду заяви про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження є те, що розгляд такої заяви не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ в порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний із порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умови, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про визнання права на спадкове майно, яке може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. 
Оскільки судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_2 залишилося нерухоме майно, яким ніхто не цікавиться, спадкоємці відсутні, тому суд першої інстанції обгрунтовано розглянув справу про визнання спадщини відумерлої в порядку окремого провадження. 
Доводи апеляційної скарги про те, що заявником не надано доказів про відсутність інших ймовірних спадкоємців, які прийняли спадщину шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що може свідчити про наявність спору про право, тому заяву ОСОБА_1 слід залишити без розгляду не заслуговують на увагу, оскільки процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. 
Натомість, з матеріалів справи вбачається та підтверджено відповідними доказами, що після смерті ОСОБА_2 пройшло більше чотирьох років, а спадщину померлої ОСОБА_5 ніхто не прийняв відповідно до вимог ст. ст. 1268-1270 ЦК України. 
При цьому кодегія суддів зауважує, що заявник в апеляційній скарзі не зазначає конкретних осіб, які є спадкомцями майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, хоча і не оформили право власності на спадкове майно.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до власного тлумачення норм матеріального права та переоцінки доказів у справі, яким суд першої інстанції надав належну оцінку оюгрунтовано виклавши їх в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п.п.б) в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції – у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволеня, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Запорізької міської ради  залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року у цій справі залишитьи без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 12 лютого 2021 року.

Головуючий суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.